Acest cimpanzeu dă peste nişte prune răscoapte căzute din pom.
Multe din ele sunt desfăcute în două,
atrăgându-l spre parfumul lor îmbătător de fructe.
El le înfulecă şi începe să simtă nişte... efecte ciudate.
Această maimuţă inconştientă s-a ciocnit de un proces
pe care oamenii îl vor utiliza mai târziu
pentru a crea bere, vin şi alte băuturi alcoolice.
Zaharurile din fructul răscopt atrag organisme microscopice numite fermenţi.
Odată ce fermenţii se hrănesc cu zaharurile fructului,
ei produc un compus numit etanol —
tipul de alcool din băuturile alcoolice.
Acest proces e numit fermentație.
Nimeni nu ştie exact când oamenii au început să producă băuturi fermentate.
Dovezile cele mai vechi datează din anul 7000 î.e.n. în China,
unde reziduurile din vasele de lut
au dezvăluit că oamenii făceau băuturi alcoolice
din orez, miei, struguri şi miere fermentate.
În câteva mii de ani,
culturile din toată lumea fermentau propriile lor băuturi.
Mesopotamienii antici şi egiptenii făceau bere pe tot parcursul anului
din grânele de cereale depozitate.
Această bere era accesibilă tuturor claselor sociale,
iar muncitorii o primeau în raţia lor zilnică.
Ei făceau şi vin, dar din cauza climei nefavorabile
pentru creşterea strugurilor,
acesta era o delicatesă rară şi scumpă.
În schimb, în Grecia şi Roma, unde strugurii creşteau mai uşor,
vinul era la fel de uşor de obţinut ca şi berea în Egipt şi Mesopotamia.
Fiindcă fermenţii aveau să fermenteze zahărul din plante,
oamenii antici făceau alcool din orice recolte
şi plante care creşteau unde locuiau.
În America de Sud, oamenii făceau chicha din cereale,
uneori adăugând ierburi halucinogene.
În Mexicul de astăzi, pulque, făcut din sevă de cactus, era băutura preferată,
în timp ce africanii din Est făceau bere din banane şi palmieri.
În zona unde se află acum Japonia, oamenii făceau sake din orez.
Aproape fiecare regiune a globului avea propriile sale băuturi fermentate.
Odată ce consumul de alcool a devenit parte a vieţii de zi cu zi,
unele autorităţi s-au agăţat de efectele pe care le percepeau drept pozitive —
medicii greci considerau vinul bun pentru sănătate
şi poeţii au confirmat calităţile sale creative.
Alţii erau mai preocupaţi de potenţialul abuz de alcool.
Filozofii greci promovau cumpătarea.
Primii scriitori evrei şi creştini din Europa au inclus vinul în ritualuri,
dar considerau consumul excesiv un păcat.
Iar în Estul Mijlociu, Africa şi Spania,
o regulă islamică împotriva rugăciunii în stare de ebrietate
treptat a fost consolidată într-o interdicție generală a alcoolului.
Băuturile fermentate antice aveau un conţinut de alcool relativ scăzut.
La un conținut de alcool de aproape 13%, produsele derivate
pe care fermenţii le generează în timpul fermentației
deveneau toxice şi îi omorau.
Atunci când fermenţii dispar, fermentația încetează şi nivelul de alcool se reduce.
Mii de ani, conţinutul de alcool era limitat.
Aceasta s-a schimbat odată cu invenţia procesului numit distilare.
Scrierile arabe din secolul IX descriu cum se fierb lichidele fermentate
pentru a vaporiza alcoolul din ele.
Alcoolul fierbe la o temperatură mai mică decât apa, deci se vaporizează primul.
Prindeţi acest vapor, răciţi-l şi ceea ce rămâne va fi alcool lichid
mult mai concentrat decât orice altă băutură fermentată.
Iniţial aceste spirtoase mai puternice erau folosite în scopuri medicinale.
Atunci spirtoasele au devenit mărfuri comerciale importante
fiindcă spre deosebire de bere şi vin, acestea nu se stricau.
Romul făcut din trestia de zahăr culeasă în coloniile europene din Caraibe
a devenit esenţial pentru marinari şi era comercializat în America de Nord.
Europenii au adus brandy-ul şi ginul în Africa
şi îl schimbau pe sclavi, pământ şi bunuri precum uleiul de palmier şi cauciucul.
Spirtoasele au devenit o formă de bani în aceste regiuni.
În timpul Epocii explorărilor,
spirtoasele au jucat un rol crucial în călătoriile pe mare pe distanţă lungă.
Navigarea din Europa spre Asia de Est şi Americi ar putea dura luni întregi,
iar păstrarea apei proaspete era o provocare pentru echipaje.
Adăugarea unei căuş de brandy în butoiul cu apă o menţinea proaspătă mai mult timp,
fiindcă alcoolul e un conservant ce omoară microbii dăunători.
Deci în anii 1600,
alcoolul a trecut de la inducerea animalelor în stare de euforie
la alimentarea comerţului global şi a explorării,
cu toate consecinţele acestora.
Pe măsură ce timpul trecea, rolul său în societate devenea tot mai complicat.