השימפנזה הזה מדדה בין שזיפים בשלים מדי שנפלו ברוח.
רבים מהם התפצחו,
ומשכו אותו לריח הפירות המשכר שלהם.
הוא מפטם את עצמו
ומתחיל לחוות כמה... השפעות מוזרות.
הקוף נתקל ללא ידיעתו בתהליך
שאנשים ירתמו בסופו של דבר
ליצור בירה, יין, ומשקאות אלכוהוליים אחרים.
הסוכרים בפירות בשלים מדי מושכים אורגניזמים מיקרוסקופים
שידועים כשמרים.
כשהשמרים מוזנים מסוכרי הפירות הם מייצרים תרכובת שנקראת אתנול --
סוג האלכוהול במשקאות אלכוהוליים.
התהליך הזה נקרא התססה.
אף אחד לא יודע בדיוק מתי
אנשים החלו ליצור משקאות מותססים.
העדות המוקדמת ביותר מגיעה מסין, 7000 שנה לפני הספירה,
שם שאריות בכלי חרס
גילו שאנשים יצרו משקה אלכוהולי
מאורז מותסס, דוחן, ענבים ודבש.
תוך כמה אלפי שנים,
תרבויות בכל העולם התסיסו את המשקאות שלהם.
מסופוטמים עתיקים ומצרים יצרו בירה במשך השנים
מגרעיני דגן אגורים.
הבירה הזו היתה זמינה לכל המעמדות החברתיים,
ועובדים אפילו קיבלו אותו במנות יומיות.
הם גם יצרו יין,
אבל בגלל שהאקלים לא היה אידיאלי לגידול ענבים,
זה היה מעדן נדיר ויקר.
בניגוד, בייון ורומא, שם ענבים גדלו יותר בקלות,
יין היה זמין כמו שבירה היתה במצרים ובמסופוטמיה.
בגלל ששמרים יתססו בעקרון על כל סוכרי צמחים,
אנשים בעבר יצרו אלכוהול
מכל יבול וצמח שגדל במקום בו גרו.
בדרום אמריקה, אנשים ייצרו צ'יצ'ה מתבואה,
ולפעמים הוסיפו עשבי הזיות.
במה שעכשיו היא מקסיקו, פולקה, שיוצר משרף קקטוס,
היה המשקה הנבחר,
בעוד מערב אפריקאים יצרו בירת בננה ודקלים.
ובאזור שהוא עכשיו יפן, אנשים יצרו סאקה מאורז.
כמעט לכל אזור בעולם היו משקאות מותססים.
כשצריכת האלכוהול הפכה לחלק מהחיים היום יומיים,
כמה רשויות התחברו להשפעות שהם תפשו כחיוביות --
רופאים יוונים החשיבו יין כטוב לבריאות,
ומשוררים העידו על התכונות היצירתיות שלו.
אחרים היו יותר מודאגים בנוגע לפוטנציאל ההתמכרות של אלכוהול.
פילוסופים יוונים קידמו איפוק.
כותבים יהודים ונוצרים מוקדמים באירופה שילבו יין בטקסים שלהם
אבל החשיבו השתכרות מוגזמת לחטא,
ובמזרח התיכון, אפריקה וספרד,
חוק איסלאמי נגד תפילה בזמן שיכרות
התגבש לבסוף לאיסור גורף נגד אלכוהול.
למשקאות מותססים עתיקים היתה תכולת אלכוהול נמוכה.
בערך ב- 13% אלכוהול,
תוצרי הלוואי ששמרי בר מייצרים במהלך ההתססה
הופכים לרעילים והורגים אותם.
כשהשמרים מתים,
התסיסה נפסקת ורמות האלכוהול מתאזנות.
אז במשך אלפי שנים, תכולת האלכוהול היתה מוגבלת.
זה השתנה עם ההמצאה של תהליך
שנקרא זיקוק.
כתבים ערביים מהמאה ה 9 מתארים הרתחת נוזלים מותססים
כדי לאדות את האלכוהול בהם.
אלכוהול רותח בטמפרטורה נמוכה ממים,
אז הוא מתאדה קודם.
ליכדו את האדים האלה, קררו אותם, ומה שנשאר זה אלכוהול נוזלי
הרבה יותר מרוכז מכל משקה מותסס.
בהתחלה המשקאות החזקים יותר האלה היו בשימוש למטרות רפואיות.
אז, משקאות אלכוהוליים הפכו לסחורה חשובה
מפני שבניגוד לבירה ויין, הם לא התקלקלו.
רום שנוצר מסוכר
שנאסף בקולוניות הארופאיות בקריבים
הפך למוצר בסיסי עבור מלחים
ונסחר בצפון אמריקה.
האירופאים הביאו ברנדי וג'ין לאפריקה
וסחרו בו עבור אנשים משועבדים, אדמה,
וסחורות כמו שמן דקלים וגומי.
משקאות אלכוהוליים הפכו לסוג של כסף באזורים האלה.
במהלך עידן המחקר,
משקאות אלכוהוליים מילאו תפקיד חיוני במסעות ימיים לטווח ארוך.
הפלגות מאירופה למזרח אסיה ולאמריקות יכלו לארוך חודשים,
ושמירה על המים נקיים עבור הצוותים היתה מאתגרת.
הוספת דלי ברנדי לחבית מים שמרה על המים טריים זמן רב יותר
בגלל שאלכוהול הוא חומר משמר שהורג מיקרובים מזיקים.
אז עד המאה ה 17,
אלכוהול הפך מחומר שנותן באז לחיות
למתדלק הסחר והחקר הגלובלי - יחד עם כל התוצאות שלהם.
כשהזמן עבר,
התפקיד שלו בחברה האנושית רק יהפוך למורכב יותר.