1879, amater arheolog Marcelino Sanz de Sautuola
i njegova mlada kćer Maria istraživali su tamnu spilju u sjevernoj Španjolskoj.
Kada je Maria odlutala, otkrila je nešto nevjerojatno.
Stajali su na mjestu drevne umjetnosti,
zidovi i krov ukrašeni sa prehistorijskim slikama i gravurama,
starima od 19000 do 35000 godina.
Slične oznake naših predaka očuvane diljem svijeta.
Najstarije koje smo našli stare su 40000 godina.
Što nam ove slike govore o drevnom umu ljudi
i njihovim živitoima?
Ovi rani umjetnici mješali su minerale, glinu, ugalj i oker sa pljuvačkom ili masti
kako bi stvorili boju.
Crtali su rukama i alatima, kao što su mahovina, kosti i kosa.
U mnogim slučajevima, njihove slikarije slijedile su konture spilje
kako bi stvorile dubinu i sjenu.
Najučestaliji prikazi su bili geometrijskih oblika,
koje slijede veliki sisavci, kao bizoni, konji, mamuti, jeleni i veprovi.
Ljudske figure se rijetko pojavljuju kao i povremeni otisak ruke.
Neki su teoretizirali da su ovi radovi djelo lovaca
ili svetih ljudi u transu.
I našli smo primjere stvorene od žena, muškaraca i djece.
I zašto su stvarali tu umjetnost?
Možda su dokumentirali što su znali o prirodnom svijetu,
kao moderni znanstvenici,
ili označavali teritorij svog plemena.
Možda su slike kulminacija svetih lovačkih obreda
ili duhovnih putovanja.
Ili su umjetnost umjetnosti radi, radosti i ispunjenja stvaranja.
Kao i sa mnogim neriješenim misterijima drevnog svijeta,
vjerojatno nećemo nikad znati,
osim ukoliko ne izumimo vremenski stroj.
Ali dok nam odgovori bježe,
ove slike su najraniji dokaz ljudske komunikacije,
svjedočeći ljudskom kapacitetu za kreativnost
tisućama godina prije pisanja.
One su vizualni jezik koji zamišlja svijet izvan sebe,
kao i moderna umjetnost,
od grafita i slika do animiranih spilja virtualne stvarnosti.