Pablo Neruda je objavio svoju prvu zbirku poezije sa 19 godina.
Tokom života, dobiće Nobelovu nagradu za književnost,
spasiće 2 000 izbeglica,
provešće tri godine u političkom izgnanstvu
i kandidovaće se za predsednika Čilea.
Romantik i revolucionar,
Neruda je jedan od najcenjenijih pesnika XX veka,
ali je i jedan od najpristupačnijih i najkontroverznijih.
Izvorno napisane na španskom,
njegove pesme često koriste direktan jezik i svakidašnja iskustva
kako bi ostavile trajan utisak.
Neruda je rođen kao Rikardo Elijezer Neftali Rejes Basoalto
u malom gradu u Čileu 1904. godine.
Njegov otac nije želeo da on bude pesnik,
pa je sa 16 godina počeo da piše pod pseudonimom „Pablo Neruda”.
Pesme iz rane zbirke „Dvadeset ljubavnih pesama i jedna očajnikova”
su bile nežne i opažajne,
osvetljavale su suptilnosti ljubavi i začaranosti.
U „Pesmi VI”, na primer, piše:
”Tvoje je sećanje od svetlosti, dima, utihlog ribnjaka!
Tamo oči tvoje sumracima plamte.”
Kasnije je usmerio detaljnu pažnju na pesme koje slave
svakidašnje predmete.
Većina od 225 kratkih pesama iz njegove zbirke „Kompletne ode”
su posvećene nekoj sitnici,
naoko beznačajnom predmetu iz našeg okruženja,
od para pertli do lubenice.
Luk je lepši od ptice zaslepljujućeg perja,
dok je tuna na pijaci hitac iz dubine,
okeana, plivajući projektil, koga sam spazio mrtvog.
Uprkos ranom književnom uspehu,
Neruda je imao finansijskih problema
i prihvatio je niz diplomatskih poslova na mestima poput Burme, Indonezije,
Singapura i Španije.
Godine 1936, dok je radio u konzulatu u Madridu,
izbio je građanski rat
i fašistička vojna diktatura je svrgnula vladu.
Neruda je organizovao evakuaciju izbeglica iz Španije u Čile,
spasivši 2 000 života.
Tokom perioda od 20 godina,
Neruda je svoja iskustva iz tuđine opisao u zbirci poezije od tri toma
naslovljenoj „Prebivalište na Zemlji”.
Mnoge od ovih pesama su bile eksperimentalne i nadrealističke,
stapale su epske pejzaže, natprirodne teme
i osećanja žudnje, uz razmatranja političkog razdora
i pesnikove odgovornosti da govori protiv nepravde.
U pesmi „Objašnjavam nekoliko stvari”
osvrće se na traumatične detalje destruktivnosti španskog građanskog rata.
Ostatak svog života
Neruda je ostao posvećen idealima revolucije.
Zbog svoje politike proveo je nekoliko godina u izgnanstvu
pre nego što je mogao da se vrati u Čile 1952. godine.
Dok je bio u izgnanstvu,
objavio je uticajnu zbirku „Elementarne pesme”.
Knjiga pokušava da kroz poeziju prepriča celokupnu istoriju Latinske Amerike,
dotičući se svega od latinoameričke flore i faune
do njene politike i ratova,
ali iznad svega odajući poštu običnim ljudima
iza kulisa civilizacijskih postignuća.
Iako je nastavio da putujue,
nakon povratka iz izgnanstva,
Neruda je do kraja života živeo u Čileu.
Godine 1970, sa 66 godina,
kandidovao se za predsednika Čilea, a potom se povukao zbog Salvadora Aljendea
i postao je njegov blizak savetnik.
Međutim, 1973. godine, Aljendea je svrgnuo u vojnom puču general Augusto Pinoče.
Neruda je umro u bolnici par nedelja kasnije.
Zbog trenutka u kom je umro neposredno nakon puča,
kružile su glasine da je umro od tuge ili da je, pak, ubijen,
međutim, u bolnici je zabeleženo da je uzrok smrti bio rak.
Danas se Nerudini stihovi recituju na protestima i marševima širom sveta.
Baš kao i njegov život,
Nerudine pesme su premošćavale romansu i revoluciju
naglašavajući svakidašnje trenutke za koje se vredi boriti.