Cada any, moren entre quatre i cinc milions de persones
per l'exposició a la pol·lució de l'aire
a tot el món.
Aquesta placa de Petri
conté aproximadament 20 minuts de contaminació
capturada a una planta de piròlisi.
Són partícules PM 2,5.
Ara mateix, es veuen aquestes partícules,
però quan estan a l'aire, són invisibles.
Són tan minúscules que els pulmons,
els nostres cossos, no poden filtrar-les i acaben a dins del cos,
provocant asma i càncer de pulmó si no es tracten a temps.
Durant un viatge a l'Índia, quan jo era estudiant el 2012,
vaig fer aquesta foto,
que es va gravar a la meva ment.
D'una banda, hi ha el tub d'escapament d'un generador diésel,
el mateix generador que és un senyal del progrés humà,
un senyal de la ràpida industrialització
i del que hem esdevingut com a societat durant els últims 100 anys,
generant energia.
Però, d'altra banda,
tenim aquesta mostra interessant triangular i de color negre
produïda pel mateix residu de partícules
creat per les emissions del generador.
Aquesta foto em va donar una idea
i em va fer repensar la contaminació i les tintes,
perquè feia aquesta marca de color negre.
La majoria de la tinta negra que utilitzem habitualment
es fabrica tradicionalment
cremant combustibles fòssils a les fàbriques.
Hi ha fàbriques arreu del món que estan cremant combustibles fòssils
per crear negre de carbó,
per fabricar tintes negres que fem servir a diari.
Però tenint en compte que ja s'estan cremant milions
de litres de combustibles fòssils
a través dels cotxes, els motors i els tubs d'escapament,
què passaria si capturéssim la pol·lució
i la recicléssim per fabricar tintes?
Vaig decidir provar aquest experiment.
Vaig tornar al meu laboratori a Boston i vaig fer un petit experiment.
A Boston, no vaig trobar gaire contaminació,
i vaig recórrer a una espelma.
Era un experiment.
Vaig cremar una espelma,
i vaig construir aquest dispositiu que absorbia el sutge de l'espelma
el vaig barrejar amb oli vegetal i una mica de vodka,
perquè com a amant del bricolatge es podien trobar fàcilment.
(Riures)
I després de barrejar-los,
es produïa una forma de tinta molt rudimentària
que es podia introduir en un cartutx,
per fer impressions.
Aquesta va ser la meva manera d'experimentar
l'impressió amb pol·lució.
És la mateixa pol·lució que us he ensenyat a la placa de Petri,
que és el resultat de la crema de qualsevol combustible fòssil.
El 2015, vaig decidir anar un pas més enllà en l'experimentació
i vaig crear un laboratori a l'Índia
per capturar i reciclar la contaminació de l'aire.
En els bons temps, el laboratori era semblant a això.
Però els experiments no eren sempre controlats,
i ocorrien desastres.
I mentre fèiem experiments,
el laboratori acabava d'aquesta manera.
Bé, sabíem on volíem arribar,
però no estàvem segurs de com arribar-hi exactament.
Les persones que passaven al costat del laboratori a l'edifici
solien pensar: "Aquests nois estan fabricant bombes",
perquè veien foc, cables i fum a prop.
(Riures)
Ens vam traslladar a un taller per avançar en els experiments.
Vam llogar un taller i en les primeres fases
conduíem per Bàngalor amb això.
Aquest és un primer prototip.
Imagineu com ens mirava la gent:
"Què fan conduïnt aquests cotxes?"
Aquest prototip del nostre sistema captura la pol·lució
que genera un cotxe diésel convencional.
És una fase primerenca de la tecnologia.
Vam desenvolupar la tecnologia i vam crear aquesta versió
que captura la pol·lució des de fonts estàtiques de contaminació,
com un generador dièsel.
Com veieu, tots els fums desapareixen tan aviat com s'encén la màquina.
Sense afectar el rendiment del motor,
vam poder capturar un 95 % de la pol·lució
emesa pel generador dièsel.
Aquest és el material particular del qual parlem i que capturem,
en aquest cas, en tres o quatre hores de funcionament d'un generador.
I mentre els nostres experiments i la nostra investigació avançaven,
una gran empresa, una marca important, va contactar amb nosaltres i ens va dir:
"Volem impulsar aquesta idea juntament amb vosaltres, nois,
i volem fer-ho en gran i d'una manera notòria".
Van dir: "Farem una campanya d'art global
amb les tintes que esteu fabricant amb la pol·lució".
Us ensenyaré com és la tinta.
Aquest retolador està fet reciclant entre 40 i 50 minuts de la pol·lució
de cotxes de la que parlem,
la mateixa contaminació que hi ha a la placa de Petri.
És un negre molt nítid amb el qual es pot escriure.
Ara escriuré...
PM 2,5, això és incorrecte.
Així que aquest és un negre molt nítid generat per la mateixa pol·lució.
Després de moltes investigacions,
vam rebre una oferta d'una gran empresa per fer una prova d'aquesta idea.
I resulta que era una marca, i no ens ho vam pensar dues vegades.
I vam dir: "Tirem-ho endavant".
Inventar al laboratori és una cosa
i posar en marxa idees al món real és una altra cosa ben diferent.
Al principi,
vam haver d'utilitzar les nostres pròpies cases i cuines
com a fàbriques de producció de tinta,
i els nostres propis dormitoris i salons
com a primeres línies de muntatge per fer aquestes tintes.
Aquest és el dormitori del Nikhil,
que s'utilitza per subministrar tintes a artistes d'arreu del món
que pinten amb la AIR-INK.
I aquest és ell, entregant la AIR-INK als ports
perquè artistes de tot el món la puguin utilitzar.
En poc temps vam veure
que milers d'artistes a tot el món feien servir la AIR-INK,
i van començar a sorgir obres d'art com aquestes.
Aviat, milers d'obres d'art en blanc i negre fetes amb la pol·lució
van començar a sorgir a escala mundial.
I creieu-me quan dic que, per a un grup de científics, enginyers i inventors,
no hi havia res més satisfactori que saber que el producte del seu treball
estava sent utilitzat per alguns dels millors artistes del món.
Aquesta és la portada de la revista "Contagious" de l'any passat,
Que es va fer amb la mateixa tinta que vam fabricar als nostres laboratoris.
Aquest és un quadre famós de l'artista britànic Christian Furr,
que va pintar-lo per a la cançó "Paint it Black" dels Rolling Stones.
Però aquest rotulador i aquesta tinta
són molt més que ferramentes per a les obres de la cultura pop.
I ara el nostre objectiu és crear
una empresa que pugui fer diner negre... vull dir, només diners
(Riures)
i tintes i processos d'impressió d'alta qualitat
que puguin substituir les tintes negres convencionals
que s'han fabricat a tot el món durant els últims mil·lennis.
Poc després de la popularitat creixent i de les obres d'art a tot el món,
vam començar a fer front a un problema ben diferent.
Vam començar a rebre a la nostra oficina
paquets que contenien bosses plenes de contaminació
de persones que ens preguntaven: "Què podem fer amb aquesta pol·lució?"
Ara mateix, el nostre laboratori de Bombai té mostres de contaminació
procedents de Londres, l'Índia, la Xina, i de molts altres indrets.
I això és només el principi.
Una persona ens va enviar aquesta imatge
i ens va dir que totes aquestes bosses contenien partícules PM 2,5
i si les podíem reciclar per a ell i donar-li alguns diners.
Bé, què havíem de fer sinó acceptar la pol·lució?
En cas contrari, probablement l'hauria llençat a un riu o un abocador.
Però ara, com tenim organitzada la part econòmica d'AIR-INK,
podríem donar-li un incentiu perquè ens donés la pol·lució per fer-ne tinta
i convertir-la en productes encara més valuosos.
Com tots ja sabem, la pol·lució és un assassí global.
No podem afirmar que la nostra tinta resoldrà el problema de la pol·lució.
Però demostra el que es pot fer
si examinem aquest problema des d'una perspectiva una mica diferent.
Mireu aquesta samarreta que tinc a les mans ara mateix.
Està feta amb la mateixa AIR-INK de la qual he estat parlant.
Està feta amb la mateixa pol·lució que està dins d'aquesta placa de Petri.
I amb la mateixa pol·lució que respirem quan caminem pel carrer.
I estem en el camí correcte per fer les coses encara millor.
Moltes gràcies.
(Aplaudiments)