Ce au fanii muzicii atmospheric post-punk
în comun cu barbarii antici?
Nu prea multe.
Atunci de ce sunt ambele „tabere” cunoscute drept goți?
E o coincidență ciudată
sau există o legătură mai profundă ce se-ntinde de-a lungul secolelor?
Povestea începe în Roma Antică.
Pe măsură ce Imperiul Roman s-a extins, s-a confruntat cu atacuri și invazii
din partea populațiilor seminomade de-a lungul granițelor sale.
Printre cei mai puternici era poporul germanic cunoscut ca goți,
alcătuit din două grupuri tribale: vizigoți și ostrogoți.
În timp ce unele triburi germanice au rămas dușmani ai Romei,
Imperiul i-a încorporat pe alții în armata imperială.
Când Imperiul Roman s-a rupt în două,
aceste armate tribale au jucat roluri mai importante
în apărarea sa și în luptele interne pentru putere.
În secolul V, o revoltă a mercenarilor condusă de un soldat numit Odoacru,
a cucerit Roma și l-a detronat pe împăratul roman de Apus.
Odoacru și Theodoric, succesorul său ostrogot,
au rămas teoretic sub autoritatea împăratului de Răsărit
și au menținut tradițiile romane.
Dar Imperiul de Apus nu avea să mai fie unit vreodată.
Domeniile s-au fragmentat în regate conduse de goți
și de alte triburi germanice care s-au asimilat în culturile locale,
deși multe dintre numele lor au rămas încă pe hartă.
Acesta a fost sfârșitul perioadei clasice
și începutul a ceea ce mulți o numesc Epoca întunecată.
Deși cultura romană nu a fost vreodată pierdută cu adevărat,
influența sa a scăzut și au apărat noi stiluri de artă
concentrate mai degrabă pe simbolism religios și alegorie,
decât pe proporții și realism.
Această schimbare s-a extins la arhitectură
cu construcția Catedralei din Saint-Denis, din Franța, în 1137.
Ogivele, arcurile butante și ferestrele mari
au dat structurii un aspect mai scheletic și mai decorat.
Acest lucru a accentuat interiorul deschis și luminos,
și nu pereții și coloanele solide ale clădirilor clasice.
De-a lungul următoarelor câteva secole,
aceasta a devenit un model pentru catedralele din Europa.
Dar moda se schimbă.
Admirația reînnoită a Renașterii italiene față de Grecia Antică și Roma,
a făcut ca stilurile mai recente
să pară nerafinate și inferioare prin comparație.
În cartea sa din 1550, „Viețile artiștilor”,
Giorgio Vasari a fost primul care a descris stilul drept gotic,
o referință jignitoare față de barbari,
despre care se credea că ar fi distrus civilizația clasică.
Numele a prins și curând a ajuns să descrie per ansamblu perioada medievală
cu asocierile sale cu întunericul, superstiția și simplicitatea.
Dar cu trecerea timpului, așa s-a dus și ce era considerat la modă.
În secolul XVIII a apărut o perioadă numită Iluminism,
care prețuia rațiunea științifică mai presus de toate.
Reacționând contra acesteia, autorii romantici precum Goethe și Byron
au căutat viziuni idealizate ale trecutului, ale peisajelor naturale
și ale forțelor spirituale misterioase.
Aici, cuvântul „gotic” a primit iar un alt sens,
acela de a descrie un gen literar
născut dintr-o tulpină mai întunecată a romantismului.
Termenul a fost aplicat întâi de Horace Walpole
în romanul său din 1764, „Castelul din Otranto”,
ca referință la subiect și atmosfera generală.
Multe dintre elementele romanului au ajuns trăsături esențiale de gen,
inspirând clasicii și nenumăratele filme care au urmat.
Eticheta „gotic” a aparținut literaturii și filmului până în anii '70
când s-a ivit o nouă apariție în peisajul muzical.
Inspirându-se de la artiști ca The Doors și The Velvet Underground,
formațiile britanice post-punk
precum Joy Division, Bauhaus și The Cure
au combinat versuri pesimiste și disonanță punk
cu imagini inspirate de era victoriană,
oroarea clasică
și moda șic, androgină.
La începutul anilor '80,
formațiile similare erau constant descrise de presa muzicală ca gothic rock,
iar popularitatea stilului l-a scos din anonimat
și l-a prezentat caselor de discuri majore și MTV.
Azi, în ciuda atenției negative ocazionale a presei și a stereotipurilor,
muzica și moda gotică continuă să fie un fenomen underground puternic.
S-au și divizat în subgenuri
precum cybergoth
gothabilly,
gothic metal
și chiar steampunk.
Istoria cuvântului „gotic”
este încorporată în mii de ani de mișcări contraculturale,
de la invazia străinilor deveniți regi,
la turnuri înalte ce înlocuiesc coloane solide,
sau la artiști ce găsesc frumusețe în întuneric.
Fiecare pas a surprins un fel de revoluție
și o tendință a civilizației de a-și contacta trecutul
pentru a-și remodela prezentul.