Plimbare cu Mooji Baba
[Mooji] Mi-ai pus o întrebare foarte bună în dimineața asta:
[Mooji] „Ce înseamna sa fii fără ego?” Înseamnă viață, adevărată viață.
Ce Înseamnă să Fii Fără Ego? 03-01-2018
[Mooji] Nu ești dominat de sentimente,
viața ta nu e în serviciul persoanei tale.
Înseamnă că, pentru majoritatea ființelor umane,
viața noastră e în primul rând în serviciul persoanei noastre,
cum ar fi ce mai facem, „nu sunt bine”, „am nevoie de asta”,
„nu am nici un ban”. Totul e despre noi, noi, noi.
Iar asta e o astfel de...
Viețile noastre ar trebui să fie pentru deservire și pentru...
Ca și cum, o viață în serviciu, nu pentru sine dar pentru viață,
poate face sute de oameni să trăiască bucuria,
pentru mulți dintre ei, daca o faci în serviciul potrivit.
O viață în serviciul tău e egoistă și am numi-o atât de risipitoare.
Atât de multă putere e în tine iar acea putere nu e pentru persoana ta.
Așa că să fii fără ego...
când persoana vrea să fie fără ego,
e foarte dificil dacă persoana rămâne.
Încearcă să fie bună și e bine, e deasemenea o cale foarte mare.
Multor oameni li se spune, când citesc scriptura: „Iubiți-vă unul pe celălalt”,
„Fă bine celor care îți fac rău”, în felul acesta.
Iar oamenii încearcă să fie cât mai iubitori și buni cu putință și este bine.
Produce rezultate foarte bune, dar câteodată ceva e artificial,
dacă faci asta fiindcă ți se spune că ar trebui să fii bun.
Căutăm răsplată: „Dacă fac ce e bine, obțin ceva”,
așa că e tot pentru noi, într-un fel.
Dar când ne trezim la adevărul că tu ești Sinele,
Sinele are grijă de toate, de toată lumea, e diferit cumva.
Viața e mult mai ușoară, sentimentul tău de probleme personale pur și simplu dispare,
ca și cum nu există probleme personale.
Nu e nici o persoană să aibă probleme.
Lucruri apar în viață, cineva poate să zică:
„Nu-mi place de tine!” Și va fi simțit,
iar dacă ei au multă otravă în acea exprimare,
s-ar putea să simți acea tristețe, dar nu te va copleși niciodată.
Ești chiar în stare să faci lucrul potrivit, care e să zici: „Dumnezeu să te binecuvânteze.”
Câteodată nu o spui în fața lor,
fiindcă ar putea să-i supere chiar,
dar în inima ta accepți asta. Și scoți otrava din interiorul tău.
Fiindcă ego-ul e otrava din interiorul vieții unei ființe umane.
Doar înrăutățește lucrurile, e întotdeauna egoist,
atrage întotdeauna energie asupra sa tot timpul,
are nevoie întotdeauna să aibă dreptate, toate lucrurile astea; e foarte otrăvitor.
Dar câteodată fără să știe altă cale
simte că: „Pur și simplu așa sunt eu.”
Când începi să te trezești la spațiul mai adânc al Adevărului din spatele persoanei,
aici e unde introspecția sau Invitația te scoate din asta,
te ridică din acel spațiu iar în spațiul din spate,
unde este un câmp de inteligență pură, mai ușor, mai spațios.
Deja începi să te simți fericit și ușor
iar in fericirea și lumina ta,
în mod natural vrei să faci ce se simte bine.
E ca și cum ce se simte bine apare natural în inima ta
iar egoismul se simte ca și... e ca o otravă ce te lasă,
așa că nu gândești atât de mult în acei termeni.
Când găsești ceva ce te face fericit,
vrei să împărtășești asta să faci cât mai mulți oameni fericiți.
Treci printr-o ușă într-un spațiu,
vrei să lași cât mai mulți oameni posibil să treacă.
Așadar lipsa ego-ului e așa. Și cu cât mai mult cade,
această mantie a ego-ului, a lui „eu, eu, eu, eu, a mea, al meu”,
există doar spațiu mult mai mare.
De asta spun: „Intri în câmpul Dumnezeiesc.”
Câmpul Dumnezeiesc nu are gelozie,
toate lucrurile astea pleacă: egoism, pofte puternice...
Ești într-un câmp și e natural grijuliu
și totul e ridicat în el.
Are grijă de fiecare aspect al vieții tale
și de viețile celor pe care îi iubești.
Dar iubirea ta nu se oprește, continuă să se extindă din ce în ce mai mult.
Așadar asta înseamnă să fii fără ego.
E cel mai puternic lucru din lume.
Ego-ul e cea mai întunecată putere din lume.
Libertatea de ego e cea mai luminoasă și frumoasă forță din lume.
Iar asta e, pentru mine, provocarea de a trăi ca ființă umană,
de a transcende indentitatea egotică.
Dar pare foarte rar în lumea noastră,
fiindcă atât de mult e pe baza persoanei,
e ca prima noastă dragoste și iubim asta în primul rând.
Dar tu ești menit să iubești Sinele, nu persoana,
iubește Sinele întâi, dar tindem să-l iubim la urmă.
Și așa este. Mai întâi creștem cu identitate puternică
doar „eu eu eu” însă nu suntem niciodată fericiți în acest fel.
Avem nevoie de atât de multe lucruri: avem nevoie de bani, de prietenie,
avem nevoie de parteneri, de lucruri frumoase ca să fim fericiți.
Dar cineva care e liber de ego poate pur și simpu să fie fericit oricum.
Oriunde îi pui, sunt fericiți. Nu sunt competitivi,
sunt foarte deschiși în relațiile lor,
se gândesc întotdeauna la sentimentele altora.
E foarte frumos iar dorința și rugăciunea mea este
să devină contagios din nou pur și simplu să fii fericit, că ființele se bucură...
Când avem activități de grup,
unii oameni învață să vadă că pot lucra împreună
și produc ceva frumos, iar ei iubesc asta.
În Monte Sahaja acum, climatul și vibrațiile
au devenit cu mult mai înalte, așa că sentimentul de iubire e ușor.
Oamenii nu se prefac că iubesc,
ei simt cu adevărat vibrația.
De unde vine această vibrație?
Nu e că am venit aici și era un ținut special
și copacii ofereau o vibrație.
Nu! Noi aducem vibrația, Sinele viu,
prin acțiunile noastre, prin gândurile noastre, prin meditație,
prin înțelegere, prin venerație și prin atracția pentru Dumnezeu,
sau pentru conștiința pură.
toate acestea ridică vibrația, așa că devine puternică.
Chiar oamenii ce nu știu despre lucrurile acestea,
când vin, ei simt ceva:
„Mă simt bine aici, îmi place să fiu aici.” La ce răspund ei?
Ei răspund la vibrația locului.
Ei probabil nu știu filozofia, nu e importantă.
Este activitatea filozofiei,
este puterea îndrumării, când este acceptată.
Nu e nici o putere în îndrumare dacă nu e acceptată.
Când este acceptată, se trezește și începe să se miște.
după care totul... Copacii încep să o culeagă,
pământul o culege, totul o culege.
De asta în unele locuri, poți simți vibrația locului
deși acea persoană nu mai e acolo.
Am fost în asemenea locuri, în India.
Chiar în Jamaica, în casa lui Bob Marley am simțit această vibrație, de fapt.
Am fost în camera sa, unde papucii săi erau lângă patul lui,
nu mă așteptam la nimic, dar sentimentul de iubire era atât de puternic.
A fost atât de minunat!
În India, casa lui Gandhi și diferite locuri în care am fost,
se simte „Oau”, nu așa de multe, dar câteva.
Simți acestă vibrație și trăiește în pereți,
chiar și cărămizile mențin vibrația.
Intri și simți: „A fost fericire în casa asta!”
Și trăiește, deși oamenii și-au părăsit trupurile,
fericirea e în interiorul casei. E uimitor!
Câteodată întunericul poate trăi în casă deasemenea.
Astea sunt energiile puternice de atracție,
dorință, frică, iubire, acestea sunt forțe puternice în regatul uman
iar ele afectează chiar și pământul, lasă acea vibrație acolo.
Câteodată oamenii merg în pădure, ei spun că iubesc să fie în natură.
Fiindcă nu e poluată de întunecime umană.
Așa că ei simt: „E fără așa ceva.”
S-a mutat mai mult în conștiința copacilor
și teren, conștiința pământului, mai mult în asta.
Când vii într-un loc unde
conștiința s-a manifestat în formă umană, e mult mai bogat,
mai divers în expresia sa.
Dacă este pătruns și îmbibat de conștiință,
e atât de puternic!
De asta spun că acum 2100 de ani
când Isus era aici fizic, pe Pământ,
și doar printr-o singură ființă umană
care era întruparea conștiinței Dumnezeiești,
chiar după ce și-a părăsit corpul, 2100 de ani mai târziu,
oamenii încă devin adepți ai lui Hristos,
sau adepți ai lui Buddha,
sau adepți ai lui Krishna, care a fost aici acum 5000 de ani,
ai lui Rama, care a fost aici cu multe mii de ani înainte.
De ce? Fiindcă vibrația e acolo atunci când ei țin asta.
Deci, e un lucru foarte puternic!
Obișnuiam să zic că o ființă umană a uitat de sine
și de atunci întreaga lume nu-i mai poate uita.
Acesta e un lucru foarte puternic!
Uitând de sine înseamnă să treacă peste ego pur și simplu să nu asculte de el.
Ei au transcens asta.
Iar influența lor, prezența lor și cuvintele lor
au afectat viețile a milioane de ființe. Așadar ei sunt exemple.
Și fiecare din aceste ființe umane
a avut exact aceeași grupă sanguină ca noi,
au privit la aceeași lună, aceleași stele și același soare ca și noi.
Și aveau pofte, oboseau, câteodată nu dormeau,
au avut prietenii, erau oameni ce îi urau.
Chiar și așa, ei străluceau în spiritul Adevărului, spiritul lui Dumnezeu.
Așadar asta, pentru mine, e împlinirea unei vieți umane,
să te trezești în Adevărul a ceea ce ești în realitate,
și că asta e ceea ce este Dumnezeu,
că tu ești în interiorul împărăției lui Dumnezeu înăuntrul inimii tale.
Asta e ceea ce este.
O ființă umană ce doar urmează scripturile la suprafață,
nu e de ajuns. Viața lor se va schimba,
va afecta viețile altor oameni, dar într-un mod inconsistent.
Dar cel ce își abandonează ego-ul
și se scufundă complet în oceanul Dumenzeiesc, acesta se ridică
și devine un ghid în lume, chiar dacă nu vorbesc.
Unele ființe nu vorbesc, dar prezența lor e atât de puternică,
fiindcă e atât de inerentă în ființa lor, această prezență a lui Dumnezeu,
încât oamenii pot pur și simplu să fie în prezența lor și sunt transformați.
Așadar pentru mine, asta înseamnă să fii fără ego,
e cel mai puternic lurcru din lume!
Dacă ar fi să întâlnesc doi oameni,
unul care a fost pe Venus și a trăit acolo șase luni
și unul ce a trăit într-o cutie de carton șase luni în meditație și Dumnezeu
și care s-a trezit, aș merge acolo oricând să fiu cu acesta.
Nu trebuie să vorbesc cu un astronaut despre viață,
fiindcă ei ar putea să fie la fel de plini de ego.
Dar cel ce a transcens ego-ul în interiorul său,
aceasta ar fi întâlnirea mea fericită.
Mai degrabă aș merge să stau acolo, doar să fiu cu acesta,
să fiu în acel câmp de ființe, chiar ființe ce îl iubesc pe Dumnezeu,
ce caută Adevărul, aceasta e companie sfântă.
Doar să fiu în compania cautătorilor de Adevăr
e de bun augur, deasemenea.
Așa că simt că suntem în locul potrivit,
că din ce în ce mai multe ființe găsesc adevărata fericire,
nu e imaginație, fără: „Vom cureri lumea!” Nu.
Doar descoperind, unul câte unul e deajuns,
acea lumină ce se mișca prin lume e ceva.
Fiindcă nu cred că lumea are nevoie de mai multe cărți despre spiritualitate.
Ei au nevoie de ființe umane care întruchipează Adevărul
decât cărți ce scriu despre Adevăr!
Ei vor să vadă cartea vie, nu doar o carte de hartie.
Ei vor să vadă o carte din ființă umană asemeni lor
a cărui viață provoacă sau confruntă
sau dezvăluie ceva în interiorul lor.
Întâlnind pe cineva de acel calibru,
ființa lor nu poate nega că l-a întâlnit pe Dumnezeu.
De multe ori am auzit povești
în care oamenii ce au declarat despre ei că sunt atei,
au întâlnit o ființă ce are acel impact asupra lor,
încât ei știu: „Oau, nu stiu ce este asta,
dar provoacă toate schimbările astea în interiorul inimii mele.”
Fiindcă ei nu pot fi un ateu adevărat, e doar o ciudățenie.
E doar o profunzime a ignoranței,
dacă nu recunoști că există o putere Supremă ce controlează
și determină ordinea universului și are grijă de lucruri.
Nu sunt ființele umane cele care fac asta, permițând copacilor să crească
și trimițând ploaie și schimbând vremea
și având grijă de toate planetele,
nu doar într-un sistem solar, dar în toate sistemele solare!
Numai vorbind despre asta te face să te simți slab.
Nu poți pricepe splendoarea și puterea acelei Ființe Supreme.
Ființa nu e separată ca o entitate ce face lucrurile,
e în interiorul lucrurilor. E precum...
Dumnezeu nu poate fi doar o formă,
sau Dumnezeu e întrupat în toate formele și dincolo de ele.
Formele se schimbă mereu,
fiindcă El le dă o porțiune din timp și creștere
iar orice crește trebuie să se transforme și să se schimbe.
Dar Dumnezeu-Sinele e neschimbător și totuși manifestă schimbare
și având grijă de toate diversele permutări ale expresiei sale.
Câteodată vreau pur și simplu să-l descriu
ca un fel de câmp energetic, însă nu doar energie,
e o inteligență și un spirit...
Aceasta e expresia sa vizibilă
ce apare din el, dă multe indicii, asta dacă te uiți.
Privim și vedem părul pe capul cuiva,
ce tot crește, dar din ce?
Dacă te uiți în interiorul capului, nu există păr în interior, ieșind afară.
Nu e nimic acolo, pur și simplu crește.
Îți arată: „Din vacuitate creez toate lucrurile astea,
le susțin și le aduc înapoi la vacuitate.”
E prea magnific ca să vorbești despre asta!
Unele ființe devin copleșite de măreția acelei puteri.
Așa că acea putere e sursa propriului sentiment de sine.
Să știi asta, chiar dacă nu o înțelegi,
ar trebui deja să-ti dea foc vieții,
ar trebui să mergi și să te așezi.
Recunoștința nu are sfârșit știind
că viața ta provine din Dumnezeu.
Pentru cineva ce nu prea înțelege asta...
De asemenea asta e desemnat de putere,
că vor exista ființe ce nu simt asta pentru o vreme,
și eventual, ele trebuie să se trezească la asta în interiorul lor.
O viață de bun augur, pentru mine, e viața ce se îndepărtează de ego-ul
ce creează orbire în interiorul ființei
și ne face să fim îngrijorați doar de lucruri pământești,
spre deosebire de cel ce e conștient
și trăiește în acea conștiință pură, iar mai apoi trăiește ca acea conștiință pură.
Dacă ajungi să trăiești ca și conștiință pură, ești deja în împărăție,
ești deja în acel spațiu.
E chiar, aș spune, mai mare decât raiul,
dacă pot spune așa ceva.
Atunci când acel sentiment a venit, am gândit: „E o blasfemie să zic asta?”
Am simțit: „Dacă raiul e făcut din imagini și obiecte,
atunci și ele sunt într-un fel de timp.”
Poate că una din zilele lui Dumnezeu ar putea fi o mie de ani umani.
Cine știe? Dar orice este, trebuie să fie schimbare.
Dacă sunt diferite niveluri de ființe,
atunci desigur, procesul de evoluție și creștere e încă acolo.
Dar în conștiința pură, nu e îngrijorată de creștere.
E atât de perfectă, dar atât de neatrăgătoare pentru minte,
fiindcă mintea e mereu interesată despre lucruri și obiecte
și să aibă și să piardă și să obțină și să schimbe și să crească
și să devină și să piardă, de toate astea.
În timp ce în conștiința pură, transcende aceste concepte.
Asta e ceea ce încerc să zic, când spun tuturor: „Lasă asta acum.
Lasă asta acum. Lasă chiar și interesul pentru identitatea ta.
Lasă toate astea.” Cui îi vorbesc?
Inteligenței ce nu aude asta îndeajuns.
Când aude această poruncă ce vine de la inimă,
e capabilă să lase totul și apoi să fie în unime,
în experiența propriei sale unimi.
Atunci vezi oameni în sală în satsang, în meditații ca aceasta
și cu îndrumare ca aceasta, atunci perturabarea nu e acolo,
e ca și cum ești într-un câmp transcedental.
Egoismul toate lucrurile de genul acesta pur și simplu se împrăștie
și e ca și cum plutești într-o dimensiune mai ușoară a ființei.
Așadar e foarte tangibilă, de fapt, încât o simțim
și avem capacitatea să o experimentăm.
La început, pentru mulți oameni, mintea lor vine.
Câteodată oamenii vin aici, ei nu sunt obișnuiți cu acest de tip de atmosferă
și vezi cât de mult mintea lor îi tulbură.
Pare ca și cum locul și oamenii îi tulbură,
dar propria lor minte îi tulbură.
Se simte inconfortabil, fiindcă se simte provocată:
„De sunt oamenii aceștia atât de fericiți?
Nici nu am încredere în ei. Se prefac.” Se chinuie cu astea,
cinicism, judecăți, discomfort, toate lucrurile acestea răsar.
Dar ele sunt doar durerile nașterii ca să atingă o stare superioară,
dacă persistă, iar deseori nu fac asta, pleacă.
Dar ceva e în interiorul lor
iar acea sămânță începe să crească în interior, fiindcă Dumnezeu i-a adus aici.
Chiar dacă ei simt că: „Nu am vrut să vin aici, nevasta mea...”,
e tot forța ce i-a făcut să vină aici,
să experimenteze tulburarea ce e în ei,
dar nu recunosc că vine de la ei.
Ei cred că vine de afară.
Dar vine de la o reacție la energia ce o experimentează
cu care încă nu sunt compatibili,
fiindcă sunt atât de mult în domeniul identității egotice.
Așa că asta tremură.
Așadar, o întrebare foarte bună mi-ai pus în dimineața asta,
despre ce înseamnă să fii fără ego.
Înseamnă viață, adevărată viață.
Când ne gândim la Isus, sau Profetul Muhummad, sau Krishna , sau Buddha,
imediat... Chiar oamenii ce nu știu despre lucrurile acestea,
ei știu că reprezintă un nivel mai înalt de conștiință,
un nivel unde iubirea și pacea sunt climatul.
Când spunem „eu”, implicația,
adevăratul sens al lui „eu” e conștiința.
Dar rareori în lume când spunem „eu” înseamnă conștiința.
Se referă la individualitate, la persoană,
înseamnă: „Eu sunt un bărbat.”, „Eu sunt o femeie.”,
e așa o contracție, așa o limitare.
Dar „eu”, chiar și cel ce e treaz va spune „eu”,
știind că se referă la un sentiment de individualitate.
Dar sub acel „eu”, ei sunt în acel spațiu al unei înțelegeri mai profunde,
o înțelegere spirituală că este conștiința cea care vorbește și nu persoana.
E o vibrație complet diferită.
Când ești cu cineva,
iar când ei vorbesc tu experimentezi spațialitate,
acel „eu” este eul ce vine de la conștiință, aceea e conștiința.
Când vorbești cu cineva
și trebuie să fii atent la ce spui,
acel „eu” e încărcat cu persoană. Și poți vedea persoana...
Pământul plin de persoane e un loc foarte sufocant. Înăbușitor!
Chiar dacă erau doar trei milioane de oameni pe Pământ,
probabil că acesta e un număr mic,
dar când îi întâlnești, te-ai simți un pic sufocat.
Dar o singură ființă umană ce e trezită la Sine,
într-un grup de mii, strălucește și iluminează,
ridică nivelul conștiinței în oameni ce o recunosc.
Fiindcă ceva în noi poate să recunoască
că stai într-o Prezență superioară, asta e ce se întâmplă acolo.
Chiar fără să li se spună
oamenii încep să se comporte diferit față de cineva care e treaz.
Nu au încotro. Fără să fie conștienți:
„Aaa, persoana aceea e un fel de...”, ei pur și simplu se comportă diferit.
Ar putea să o trateze ca și cum: „Acesta e un lucru obșnuit.”,
dar treptat, prezența începe într-un fel să pătrundă
și să se miște mai adânc în interiorul lor și îi schimbă.
Climatul lor începe să se schimbe, încep să se simtă mai buni, mai deschiși,
vor să facă lucruri pentru tine,
a fără să știe nimic despre spiritualitate.
Este poruncit în lume, unul dintre Hadith-ele Profetului spune că
atunci când Dumnezeu a creat lumea,
spune că Dumnezeu a poruncit întregii lumi: „Slujește pe cei ce mă slujesc pe mine.”
Însemnănd: cei ce caută Adevărul, ajută-i pe ei.
„Și îngreunează și obosește-i pe cei ce te slujesc pe tine.”
Înțelegi? E un lucru puternic!
”Slujește pe cei ce mă slujesc pe mine.”
Însemnând: ajută-i pe acei, ai grijă de ei, ce onorează pe Dumnezeu și Adevărul.
„Obosește-i pe cei ce te servesc pe tine.” Cei ce servesc lumea, obosește-i.
E acesta un blestem? Nu, e o binecuvâtare deasemenea!
Fiindcă atunci când te saturi de propriul gunoi,
atunci poate e spațiu la urmă să spui:
„Trebuie să încerc ceva diferit.”
Spune: „Obosește-i pe cei ce te servesc pe tine”,
fiindcă serviciul lor e în zadar, e doar servirea materiei și nu spiritul.
Este atât de frumos.
E scris în inimă, în ADN-ul fiecărei ființe vii,
nu doar ființele umane,
că în prezența unuia ce venerează Adevărul,
ceva în interiorul lor îi va onora. Le va răspunde,
la început poate chiar să vrea să scape de ei,
dar nu poate nega că prezența lor are un impact asupra existenței.
Aceasta e puterea Sfântului Duh
și spiritul Adevărului în fiecare.
Eu zic: „Acest loc trebuie să strălucească în asta.”
Trebuie, atât timp cât sunt aici.
Trebuie să ne concentrăm atenția pe tăierea ego-ului.
Și nu doar tăind, tăind ego-ul, dar trăind în Adevăr.
Deoarece dacă viața ta e doar încerând să tai, tai, tai ego-ul,
poate că nici nu guști bucuria deplină,
ești prea ocupat încercând să tai ego-ul.
Dar eu zic: „Vă arăt Adevărul deasemenea, între timp.”
Așa că pe măsură ce încerci să tai ego-ul, descoperi Adevărul,
ai pus jos cuterul și pur și simplu te bucuri de Adevăr
și lasă Adevărul să taie ego-ul. Nu-i așa că e frumos?
Lasă Adevărul să taie ego-ul. De ce mâinile tale trebuie să taie ego-ul?
[Prieten] Asta e ceea ce face Invitația.
[Mooji] Asta e ceea ce face Invitația!
Invitația dă toată corvoada, murdăria și alte lucruri afară
și te aduce în sânul lui Dumnezeu.
[râset]
Pentru asta inima mea e atât de fericită,
deoarece câteodată când vezi ființele...
Dacă cineva vine aici: „Mi-e atât de sete. Pot avea un pahar cu apa?”
Le dai un pahar cu apă.
Dacă cineva cade, tu spui: „Hai, să ne ridicăm.”
Chiar dacă te doare spatele, îi ajuți să se ridice:
„Cum te simți? Mai bine? Stai jos.” Îi ajuți. Nu?
Cuiva îi este foame: „Frate, te rog...”
Le dai ceva să mănânce.
Orice poți face, ajuți.
Dacă sunt bolnavi, ce vei face?
Ceva trebuie să fie în tine să îi ajuți.
Fie că e rugăciune, sau începi să înveți să binecuvântezi oameni,
chiar dacă nu funcționează, continui să o faci.
„Intenția mea e să le binecuvântez viața, să le dea...
nu ca viața lor să devină ca a mea.”
Doar binecuvântează-le viața cu orice are nevoie să elimine obstacolele,
să elimine orice este ce contaminează,
sau disfigurează spontaneitatea vieții lor,
să alunge asta prin puterea lui Dumnezeu. Îi binecuvântezi!
Și cu asta deasemenea, oamenii caută Adevărul,
nu-l pot găsi: „E atât de dificil.” Eu zic: „Tu citește Invitația.
Ascultă asta. Doar ascult-o. Pur și simplu ascult-o.”
I acesta e marele ajutor ce-l pot primi.
Ei zic: „O Doamne, mă pregăteam să fac toate exercițiile de gimnastică
să încerc să trec peste lucrurile astea, iar tu ai făcut-o atât de ușoară.”
Unele lucruri devin așa de ușoare. „Nu trebuie să trec prin mintea mea,
nu trebuie să cobor în acest loc întunecat din mine.
Am ajuns la locul luminos din mine.”
Nu e acesta un lucru minunat?
De ce toată lumea trebuie să pătimească, multă muncă, efort și suferință?
Și nu pot face asta, fiindcă ființele umane devin mai slabe.
Ele vor totul să fie făcut de mașini.
Chiar și munca asupra noastră...
Da, dacă e să-ți clădești ego-ul, o vei face!
Vei ridica greutăți ca să înalți ego-ul.
Dar să te schimbi, să-ți transformi inima
dintr-un loc al suferinței în casa fericirii,
„Nu mă pot băga în asta!” Fiindcă ei simt că nu se cunoaște.
Deci poate de asta grația a adus Invitația acum,
ca să zică: „Dar și tu trebuie să intri.”
crezi că ești fericit, dar aceea nu e fericirea reală.”
Și să încerce să îi aducă. Simt că acesta trebuie să fie motivul...
Pentru mine, Invitația e cea mai ușoară unealtă,
ca și cum cineva te ține de mână, te trece pragul ușii: „Să mergem.”
„Vreau să-l întâlnesc pe Isus.” Vino cu mine să-ți arăt, chiar aici.
Doar un minut. Să trecem de partea cealaltă.
„Voiam să merg la Ierusalim și la Golgota.”
Nu, nu. El e chiar aici. Vino. Te petrec dincolo de ușă. Nu-i așa?
[râsete]
[Prieteni] Mulțumim, Mooji.
[muzică]
Copyright © 2018 Mooji Media Ltd. Toate drepturile rezervate.
Nicio parte a acestei înregistrări nu poate fi
reprodusă fără acordul expres al Mooji Media Ltd.