♪ Ja pjevam na kiši ♪
♪ Samo pjevam na kiši ♪
♪ Kakav predivan osjećaj ♪
♪ Ponovno sam sretna ♪
Bilo je vrijeme kad smo svi pjevali.
Sjedili smo oko logorske vatre, u crkvi i u školi.
Pjevali smo svoje priče i svoje snove.
Pjevali smo sami i pjevali smo zajedno.
Danas mali broj nas pjeva.
Vjerujemo da ne možemo, jer nam je u nekom trenutku
netko rekao da zašutimo,
ili se neki od nas uspoređuju sa svojim slavnim idolima.
Imam pitanje, pa podignite ruke:
"Kome su od vas u publici roditelji, učitelji,
djeca, partner, ili netko drugi, rekli da ne znate pjevati?"
Ruke gore, molim. Ruke odmah gore.
OK, to je dakle 85% vas,
oko 85% ljudi kojima je bilo rečeno da ne znaju pjevati.
Kad mi je bilo 14, strašno sam željela učiti pjevati.
Moja je najbolja prijateljica počela učiti pjevati.
I tako sam jedne večeri otišla njenoj kući i pitala, "Hoćeš li me naučiti tu pjesmu?"
I tako smo otpjevali tu pjesmu nekoliko puta i na kraju je rekla,
"Dobro, ja ću svirati piano, a ti ćeš sad sama pjevati."
I tako je ona svirala, a ja pjevala i na kraju je rekla:
"Tania, mislim da se ne trebaš zamarati satovima pjevanja.
Nisi dovoljno dobra."
Kao 14-godišnjakinja, ja sam joj povjerovala,
kao što su vjerojatno mnogi od vas vjerovali kad su vam to rekli.
I tako sam slijedeće godine u školskom mjuziklu pjevala iza pozornice.
Konačno, kao maturantica, otišla sam na audiciju zbora Oklahoma.
I na moje zaprepaštenje, dobila sam glavnu ulogu,
a moja prijateljica nije primljena u taj zbor.
I sve od tada,
pjevanje je bila moja životna strast, radost i inspiracija.
Naši su glasovi ušutkani, i to nam ne nosi nikakvo dobro.
Postoji tabu o govorenju ili pjevanju u javnosti,
mislimo da će nas ljudi osuđivati ili ismijati.
A opet, svima nam je dat glas da ga podesimo
i da se izrazimo.
Pa nemojmo više sjediti u tišini.
Želim da se uspravite u svojim sjedalima.
Počet ćemo s ovom trećinom dvorane
pa samo procijenite koja ste trećina
i svi ćemo zapjevati ovu notu.
Samo zapamtite, oslobodite se svojih ograničavajućih uvjerenja,
i nitko ne sluša vaš pojedinačni glas.
Dakle, idemo.
Pjevat ćemo ♪ ahh! ♪ svi, udah.
Tania de Jong AM: ♪ Ahh! ♪ (Publika) ♪ Ahh! ♪
Sredina: ♪ ahh! ♪ Udah.
TJ: ♪ Ahh! ♪ Odlično! (Publika) ♪ Ahh! ♪
I sad visoki ♪ ahh! ♪ (Publika) ♪ Ahh! ♪
OK, sad ćemo zajedno.
Započnite i zadržite, izdišite istu notu.
Kad ovo radim, to znači "crescendo," ovo znači "decrescendo."
Udah i idemo, ♪ ahh ♪, zadržite!
(Publika) ♪ Ahh! ♪
TJ: ♪ Ahh ♪,
(Publika) ♪ Ahh! ♪ TJ: ♪ Ahh ♪,
TJ: ♪ ahh ♪,
Kako se osjećate?
(Publika) Whoo! TJ: Whoo! OK!
I, je li vam mozak živnuo?
Jer jedna od sjajnih stvari oko pjevanja
je da vas stvarno spaja s desnom stranom vašeg mozga.
Desna hemisfera našeg mozga je odgovorna
za intuiciju, imaginaciju i naše kreativne funkcije.
Povezuje nas sa svijetom mogućnosti i svega što jest.
Mozak je poput baterije; desna strana je puni,
a lijeva strana koristi tu energiju i prazni je.
Cilj nam je, dakle, da držimo našu mentalnu bateriju napunjenom.
Međutim, živimo u svijetu gdje smo stalno okruženi
s toliko mnogo informacija koje treba obraditi i analizirati.
Više razgovaramo s kutijama i ekranima
nego jedni s drugima.
Pa tako postaje iznimno važno
njegovati osobine ljudskih bića
koje nas razlikuju od strojeva:
ljubav, suosjećanje, ljubaznost,
odlučnost, volja.
Imam teoriju okvira.
Kao novorođenče ležimo u okviru,
a onda idemo doma i živimo u kući,
i ako je crtamo, liči na okvir.
A onda idemo u školu i često nas uče da razmišljamo u okvirima.
Odemo u samoposlugu i izađemo s mnoštvom kutijica.
A onda odemo na posao
i u džepu imamo kutiju, naš mobilni telefon,
imamo ekran pred nama, a to je okvir našeg računala.
I puno puta moramo upisati križić u kućicu.
A kad odlazimo s ovog svijeta, pogađate,
odlazimo u ... Točno.
Vjerujem, dakle, da se život stvarno događa
i da se naš kreativni potencijal oslobađa između okvira [kutija],
gdje naš um može lutati,
u prostoru gdje se povezujemo u prisne odnose s drugima,
kad odemo u prirodu,
i kad provodimo aktivnosti poput meditacije.
No znate li za najbolju aktivnost da izađete izvan okvira?
To je, naravno, pjevanje.
Jer neuroznanost pjevanja pokazuje da kad pjevamo,
naši se neuroprijenosnici povezuju na nove i različite načine,
čime se aktivira desni sljepoočni režanj našeg mozga
i oslobađaju endorfini koji nas čine pametnijima,
zdravijima, sretnijima i kreativnijima.
A znate li što je pri tom stvarno sjajno?
Kad to radimo s drugim ljudima, učinak se pojačava.
Novije istraživanje mjerilo je razinu oksitocina,
hormona odgovornog za zadovoljstvo, ljubav i prisnost
u grupi ljudi prije i nakon zajedničkog pjevanja,
i razina je bitno porasla nakon zajedničkog pjevanja.
Daljnje međunarodno istraživanje
pokazuje prednosti pjevanja, učenja jezika i drugih vještina,
u liječenju moždanog udara, poremećaja govora i depresije.
A kad pjevamo zajedno kao maloprije, višeglasno,
ne samo da nas prođu srsi i žmarci,
u zajedničkom crescendu i u zajedničkom disanju,
već isto tako, kako je novije istraživanje pokazalo,
naša srca počinju kucati istim ritmom.
Mislim, to je sjajan stimulans.
Besplatan, svima dostupan, svi imamo glas.
Druge teorije razmatraju da je naš mozak koji se razvio uz glazbu i pjevanje
razvio naš mehanizam preživljavanja.
Dakle, prije nego što su postojale vlade i narodi,
grupe i plemena su pjevali i plesali da stvore odanost,
prenesu vitalne informacije i odbiju neprijatelje.
Doslovno, preživjeli su oni koji su dobro pjevali.
Isto kao i s pjevanjem, mnogo ljudi misli da nisu kreativni.
Surađujem s mnogo kompanija i vrhunskih timova
na stvaranju i oslobađanju kreativnosti i inovacije.
I zapanjuje koliko mnogo lidera kaže, "Ali ja nisam kreativan."
No odnedavno, neki futuristi tvrde da je kreativnost postala
najugroženija vrsta 21. stoljeća.
Imamo širokopojasnu kulturu ali ne i kreativno razmišljanje da je ispunimo.
A novije IBM-ovo globalno ispitivanje 1500 direktora
pokazuje da u sve složenijem i nesigurnijem globalnom okruženju
najvažnija osobina liderstva je kreativnost.
Steve Jobs je rekao
da se kod kreativnosti samo radi o povezivanju stvari.
A ja bih sugerirala da te stvari mogu biti
sva dosadašnja iskustva u vašem životu.
Tako, što je šire i bogatije vaše iskustvo,
to ćete više alata imati u svojoj kreativnoj kutiji
za vrijeme kad ćete trebati biti kreativni.
Smatram da je najbolji način da budete kreativni
ono što volim zvati pozitivne ljudske kolizije.
To je redovito povezivanje s ljudima
koji su stvarno drugačiji od vas.
Znate, najveći dio života provodimo pričajući sa, oblačeći se poput,
osjećajući se sigurno i podržavajući one koji su stvarno poput nas.
Zbog njih imamo dobro mišljenje o sebi.
No mislim da najveći dobitak kao ljudska bića
imamo kad se povezujemo s ljudima koji su stvarno drugačiji,
koji propituju nas i naš način razmišljanja,
koji nas izvlače iz naše sigurne zone.
Kad se povežemo s onima za koje osjećamo kreativnu abraziju,
upravo u onom trenutku kad se s nekim ne slažemo,
može zaiskriti kreativnost i inovacija.
Pa sam pomislila da bi stvarno bilo sjajno
započeti socijalni pothvat, pokret, ako hoćete,
gdje bismo mogli spojiti snagu pozitivnih ljudskih kolizija
s neuroznanošću pjevanja.
Pred 5 godina pokrenula sam dobrotvorno društvo "Creativity Australia,"
i imamo program nazvan "Jednim glasom".
Svaki tjedan namjerno okupljamo najrazličitije moguće ljude.
Okupljamo direktore, liječnike, odvjetnike, bake i studente,
ljude s depresijom i invaliditetom,
imigrante i nezaposlene,
u dobi od 9 do 90, svih vjera i svakovrsnog porijekla.
Većina dolazi s riječima, "Ali ja ne znam pjevati."
Mi im pomažemo ne samo da nađu svoj glas, svoj pjevački glas,
već i njihov glas u životu, njihov smisao i svrhu.
Na zboru svaki tjedan pjevamo, ali dijelimo i večeru.
Dijelimo naše nade, naše snove i izazove.
Stvarno inovativni dio našeg programa nazvan je "Lista želja".
Bilo tko iz zbora može zamoliti neku želju od bilo kog drugog,
pa tako ljudi zamole stvari poput: "Volio bih pomoć oko mojeg životopisa,"
"Rado bih našla posao," "Volio bih društvo dok pješačim do kuće,"
"Rado bih našla prijatelja ili prijateljicu,"
"Volio bih besplatne satove gitare."
Jer svi su tako dobro raspoloženi
zbog onih divnih endorfina i osjećaja daleko veće kreativnosti,
doslovno smo ispunili većinu njihovih želja.
Stvorili smo stotinjak radnih mjesta,
radno iskustvo i mogućnosti mentorstva.
Ljudima smo omogućili zdravstvene usluge,
čak smo i sklopili jedan brak.
I ljudima smo pružili nevjerojatnu nadu, radost i inspiraciju.
Jedan zbor, "Melbourne Sings [Choir]" sad je prerastao
u 15 zborova u cijeloj državi Victoria i Sydneyu, a započeo je u Brisbaneu.
A primamo upite iz cijele Australije i drugih zemalja
o našem jedinstvenom modelu "Jednim glasom".
Prije no što vam prikažem kratki video,
željela bih ispričati dvije priče.
Ovo na ekranu je Natalie. Natalie je iz Kameruna.
Došla je u Australiju prije nekoliko godina i pridružila se zboru.
Sestra joj je bila masakrirana,
a ona sad podiže svoje dvoje djece i sestrino dijete.
Godinama je tražila posao računovođe,
a onda je došla u zbor.
Kad je drugi put došla na zbor, plakala je.
Pitali smo, "Što ne valja?" Rekla je, "Idem na intervju za posao."
Rekla sam, "To je sjajno."
A ona, "Ne. Ne mislim da mogu dobiti taj posao."
Doživjela je toliko mnogo diskriminacije da uopće nije vjerovala u sebe.
Odigrali smo joj probne intervjue, no najvažnije, pružili smo joj ljubav.
I jedan dio nje se počeo vraćati.
I dva tjedna kasnije vratila se u zbor
zračeći od sreće, dobila je posao u pozivnom centru;
ne kao računovođa,
ali je silno željela imati posao da doprinese svojoj novoj domovini.
Dva tjedna kasnije, zbor su počeli pozivati
na različita događanja i konferencije,
i učili smo svakoga od njih podijeliti svoju priču i što mu zbor znači.
A zbor bi pjevao, i neminovno, publika bi ustala i klicala,
i odrasli ljudi bi doslovno plakali.
Bilo je stvarno moćno.
Nekoliko tjedana kasnije u e-mailu mi piše:
"Tania, ne mogu više dolaziti na zbor.
Moje radno vrijeme je pomaknuto s 9 do 5 na 9 do 7'30,"
a ja odgovaram: "A tko će tvojoj djeci dati jesti?
Da razgovaramo sa šefom? Možeš li s njime razgovarati?"
A ona će: "Ne. On nikad ne razgovara ni s kim od imigranata."
Dakle, sudbina se umiješala.
Zamoljena sam održati uvodni govor na važnoj poslovnoj konferenciji,
a tema konferencije je bila različitost.
I rekla sam organizatorici:
"Imam nevjerojatan zbor različitosti nazvan 'Melbourne Sings [Choir].'
Mislite li da bi mogli nastupiti na početku večere?"
I rekla je OK, pogledala online i uplatila donaciju za zbor.
Izveli su tri pjesme, ispričali tri priče,
a na kraju svake pjesme,
publika se spontano ustala i klicala i svi su plakali.
Na kraju treće pjesme, ova žena trči na pozornicu
i kaže: "Mogu li dobiti mikrofon?"
OK. Suze joj cure niz lice.
I ona se popne i kaže: "Ime mi je Catherine
i ja sam generalna direktorica ANZ Privatne Banke -
Jesam li spomenula da je intervju za Natalienin posao bio za ANZ Banku?
Ne? To je prilično važna informacija.
Kako bilo, dogodilo se sljedeće. Catherine se popela i rekla:
"Znate, ovaj model socijalne uključenosti je tako impresivan.
Slušamo li zaista glasove različitosti
u našim zajednicama i organizacijama?"
Uzela sam mikrofon i rekla, "Pa, puno Vam hvala, Catherine.
Tu se samo radi o izgradnji mostova razumijevanja,
a ne zidova i okvira između nas.
No zamolila bih Vas za malu uslugu.
Bez obaveze, kao da nije na stotine ljudi u dvorani.
Mislite li da biste mogli pomoći Natalie ovdje, iz Kameruna,
oko njenog radnog vremena u ANZ Banci?"
(Smijeh)
Pružila je Nathalie svoju posjetnicu - cijela publika je klicala -
i sljedećeg utorka pojavi se Nathalie
u Sofitelu hotelu gdje održavamo "Melbourne Sings."
Bili smo ushićeni što je vidimo i pitali smo, "Nathalie, što je?"
Rekla je: "Ne znam što se događa, Tania,
ali svaki dan moj šef dolazi do mog stola i pita
kako sam i imam li kakvih problema."
(Smijeh)
Catherine joj je pomagala oko njenog životopisa;
Natalie se javljala za svaki računovodstveni posao
i stvarno je počela vjerovati u sebe,
i konačno je dobila računovodstveni posao.
Dakle, ovo je Beth.
Beth ima cerebralnu paralizu.
Pridružila se našem zboru "Melbourne Sings" prije oko pet godina.
Beth mi je promijenila život.
Svaki tjedan kad Beth dođe na zbor, to joj je vrhunac čitavog tjedna.
Nakon nekoliko tjedana rekla je mami i njegovatelju:
"Ovo će biti moja nezavisna aktivnost."
Dolazi posebnim prijevozom, mi je hranimo,
a ona zna tekst svake pjesme napamet.
I svaki tjedan idem na zbor, nadajući se da će i Beth biti tamo.
Jer mogu imati stvarno mrzovoljan utorak,
no čim vidim Beth kažem, "Oh, moj Bože,"
uštipnem se,
"Tania, tvoji problemi su apsolutno nikakvi.
Tu je osoba koja je, po svim pravilima, zatočena u okviru
a njen je horizont tako velik."
I ona nam je svima pomogla da iskoračimo iz svojih okvira
u novi prostor zahvalnosti i nade.
Molim, pogledajte ovaj video.
(Glazba)
[Jednim glasom]
[Oslobađanje potencijala]
[Slavljenje različitosti]
[Zapošljavanje]
TJ: "Zapanjuje što se može dogoditi
kad se tjedno sastajete
s ljudima koji su vrlo različiti."
[Zbor pjeva]
Muškarac 1: "Priključio sam se ovom zboru kad sam emigrirao iz Indije."
Žena 1: "Našla sam novu obitelj u Australiji."
Muškarac 2: "To praktično iskustvo
dovelo je moje pjevanje do drugačije razine."
Muškarac 3: "Zbor je jednostavno bio najsjajnija stvar za moju karijeru."
Žena 2: "Na inicijativu člana zbora
prijavila sam se i, srećom, dobila posao."
Žena 3: "Znate, kako kažemo, anđeo je stajao iza mene.
To su bili moji anđeli.
Prošla sam proceduru i dobila posao u ANZ Banci."
TJ: "U tim se programima sastajemo tjedno.
Svatko od ovih ljudi osjeća
novo samopoštovanje, nadu, prijateljstvo."
Žena 4: "Zapravo, srele smo se na zboru prošli tjedan
i sad se drugi put vidimo.
I vrlo sam iznenađena i vrlo zahvalna
da mogu sresti tako dobru prijateljicu.
To mi je najvažniji razlog zašto i dalje dolazim."
Beth: "Stekla sam prijatelje jer ništa ne mogu sama učiniti.
Ne mogu jesti sama... zato imaš prijatelje."
(Zbor pjeva)
Beth: "Ovdje mogu biti kakva želim, neovisno o mom ograničenju.
Mogu biti...
Nitko ne gleda moja kolica. Vide mene, kao osobu."
Žena 5: "Najljepše u 2011. godini osim, naravno, ovog poslijepodneva,
bio je nastup na ceremoniji otvaranja Nove kraljevske dječje bolnice
koju je otvorilo Njeno Veličanstvo Kraljica."
Muškarac 4: "Ovaj zbor 'Melbourne Sings' je grupa,
i ne samo grupa, već obitelj pjevača."
Žena 3: "[Želite li se smiješiti?] Želite li biti sretni? Pođite sa mnom."
(Zbor pjeva)
(Pljesak)
TJ: Ne prolaze li vas žmarci od ovog?
Hoćete li nam se svi pridružiti?
Znate, kaže se
da proživimo svoje živote a da je veći dio naše glazbe neodsviran.
Kako bi bilo kad bismo oslobodili makar još malo
kreativnog potencijala vašeg mozga.
Kao što je rekao Mark Twain:
"Pjevaj kao da te nitko ne sluša,
voli kao da nikad nisi bio povrijeđen,
pleši kao da te nitko ne gleda
i živi kao da je raj na zemlji."
Mi doslovno mijenjamo svijet, glas po glas.
Zahvaljujem.
(Pljesak)