- [Jonathan Pageau]: Odată ce recunoști că asta face parte din
declarația conform căreia lumea
întruchipează aceste tipare,
că duce la acestea,
că duce la această poveste a unui om
care le-a întruchipat în mod absolut
asta ne aduce în El,
ca să le întruchipăm și noi
într-un fel care ne va transforma.
Scopul final al viziunii ortodoxe a creștinismului
este "Theosis" (îndumnezeirea),
este a deveni Dumnezeu,
prin transformare și participare în Dumnezeu.
Acesta e scopul final al tuturor lucrurilor:
a deveni participant la divin.
- [Jordan Peterson:] Și cum deosebești asta de catolicism?
- [Jonathan Pageau:] În ceea ce privește asta, cred că e o diferență de accent.
Cu siguranță că ortodocșii au subliniat îndumnezeirea
mai mult decât catolicii,
catolicii sunt cam nesiguri în privința Teozei.
Este acolo la unii dintre gânditori,
dar aș spune că probabil nu e chiar
în doctrina catolică oficială.
Dar cred că, fără îndumnezeire, pierzi
sensul întregului lucru,
pierzi sensul a toate, cum ar fi:
de ce există lucrurile? De ce există toate?
Deci cred că ideea este că ele există
pentru a participa pe deplin,
în forma lor cea mai perfectă,
că asta este menirea lor.
Asta ajunge să fie o declarație
a posibilității maxime de bine în lume.
Cred că asta este, da!
- [Jordan Peterson:] Mie mi se pare, sau am observat, să spunem, că
este posibil să...
Nu este evident pentru mine dacă cineva ar vrea
să trăiască o existență fără sens.
Nu cred că poți trăi o existență fără sens
fără a deveni corupt,
deoarece durerea existenței
te va corupe fără un sens salvator.
Și, de asemenea, mi se pare că poți
vinde povestea că sensul
se găsește în responsabilitate.
Când încerc să îmi vând povestea respectivă mie însumi,
eu par să o cumpăr și
când încerc să o comunic altor oameni
pe ei îi face tăcuți,
mulțimi mari de oameni tăcuți.
Și asta e ciudat pentru că nu sunt sigur
de ce este așa,
probabil pentru că legătura
dintre responsabilitate și sens
nu a fost făcută niciodată
atât de explicit, cumva.
Deoarece sensul este contaminat cu
fericire sau ceva de genul acesta.
Dar se găsește în responsabilitate.
Și atunci ai putea spune că nu există
nicio responsabilitate mai convingătoare decât
a încerca să ajuți lucrurile în
a-și manifesta forma lor divină.
Asta ar trebui să fie o aventură
care ar putea fi "vândută"
și nu știu de ce Biserica nu o poate face.
Nu înțeleg asta și...
Pentru că mie mi se pare că asta
e ceva ce eu am făcut, cel puțin parțial,
și asta explică și popularitatea ciudată
a prelegerilor mele biblice, în particular.
- [Jonathan Pageau:] Da...
- [Jordan Peterson:] Și chiar cred asta!
Eu chiar cred că lupta cea bună este să încerci din toată inima
să încurajezi lucrurile să evolueze
către acel scop divin.
Ce altceva ai putea face?
Odată ce te gândești la asta
e ca și cum ai ținti mereu la
ceva care este mai bun
sau nu ai mai ținti,
fie te miști mereu către ceva care e mai bun
fie nu te mai miști.
Atunci de ce nu te-ai îndrepta către
cel mai mare bine?
Ei bine, pentru că e înspăimântător,
presupun, în parte.
Dar, știi, eu am încercat
să aplic asta practic în viața mea și...
mă sfâșie în bucăți.
- [Jordan Peterson:] Da... Nu știu dacă
unul dintre motive
nu este și pentru că ești singur
și... pentru că,
cel puțin din ceea ce înțeleg eu,
nu ești într-o comunitate.
- [Jordan Peterson:] Hai să te întreb ceva personal!
Tu nu ai fost născut creștin ortodox,
asta e ceva la care ai ajuns.
Cum?
- [Jonathan Pageau:] Cred că are ceva de-a face cu ce ai spus înainte,
are legătură cu sentimentul că
creștinismul s-a îndepărtat
de povestea sa originală
și de atotcuprinzătoarea sa narațiune cosmică originală.
Și aș spune că eu eram în căutarea acestui lucru
și am descoperit gândire simbolică
pe alte fronturi
și am simțit că mă confruntam cu asta.
Adică da, pot vedea aceste tipare,
pot vedea lumea prin acestă coerență
și [mă întrebam]: atunci de ce
creștinismul nu are aceste tipare?
Apoi, după mai multe căutări,
mi-am dat seama că de fapt le are,
și nu numai că le are, ci că
unii dintre cei mai vechi și mai puternici sfinți din vechime
vorbeau despre lume exact în acest fel.
Și când am descoperit asta,
m-am uitat în jur și am văzut,
de exemplu, în iconografie,
că relația dintre icoane și arhitectură și liturghie și toate acestea
era ca un tipar uriaș uimitor care
se consolida, se manifesta,
te făcea să participi la felul în care există lumea.
Și deci a fost ca un fel de buclă de feedback pozitiv,
ați putea spune într-un mod bun,
în care recunoști aceste tipare,
te angajezi în ele,
le vezi, le cânți,
ești implicat în toată treaba asta.
Și așa mi-am dat seama
că într-adevăr în Biserica Ortodoxă
acest lucru fusese cel mai bine păstrat
și cel mai viu
și că aș putea auzi
ortodocși sau gânditori sau teologi contemporani
vorbind despre lume exact în acești termeni.
Și m-am gândit: bine, deci acesta e locul.
Și, de asemenea, pentru că au păstrat
ideea de îndumnezeire ca scop ultim, pentru că...
Foarte timpuriu, Sf. Irineu, la începutul secolului al treilea, a spus
că Logosul (Cuvântul) a devenit om, pentru ca omul să devină Dumnezeu.
Deci unul dintre primii sfinți a spus asta.
Și deci acesta este de fapt creștinismul.
Asta m-a condus în final [la Ortodoxie].
- [Jordan Peterson:] E cea mai grozavă dintre toate viziunile posibile,
- [Jonathan Pageau:] Da, da...
Dar cred că este acolo latent,
chiar și în alte forme de creștinism.
Unul dintre lucrurile pe care am încercat să le fac este
să ajut oamenii să se trezească la acea realitate.