- [Jonathan Pageau]: Odată ce recunoști că asta face parte din
declarația conform căreia lumea
întruchipează aceste modele,
că duce la acestea,
că duce la această poveste a unui om
care le-a întruchipat în mod absolut
și ne aduce în El,
ca să le întruchipăm și noi
într-un fel care ne va transforma,
scopul final al viziunii ortodoxe a creștinismului
este Teoza (îndumnezeirea),
este a deveni Dumnezeu
prin transformare și participare în Dumnezeu.
Acesta e scopul final al tuturor lucrurilor,
a deveni participant la divin.
- [Jordan Peterson:] Și cum deosebești asta de catolicism?
- [Jonathan Pageau:] În ceea ce privește asta, cred că e o diferență de accent.
Cu siguranță că ortodocșii au subliniat teoza
mai mult decât catolicii,
catolicii sunt cam îndoielnici în privința teozei...
este considerată de unii dintre gânditori,
dar aș spune că probabil nu e chiar
în doctrina catolică oficială.
Dar cred că, fără teoză, pierzi
sensul întregului lucru,
pierzi sensul a toate, cum ar fi:
de ce există lucrurile?
Deci cred că ideea că ele există
pentru a participa pe deplin,
în forma lor cea mai perfectă,
că asta sunt chemate să facă,
ajunge să fie o declarație
a maximului de bine posibil în lume.
Cred că asta este, da!
- [Jordan Peterson:] Mie mi se pare, sau am observat, să spunem, că
este posibil să...,
nu este evident pentru mine că cineva ar vrea
să trăiască o existență fără sens,
nu cred că poți trăi o existență fără sens
fără a deveni corupt,
deoarece durerea existenței
te va corupe fără un sens salvator
și, de asemenea, mi se pare că poți
vinde povestea că sensul
se găsește în responsabilitate.
Când încerc să îmi vând povestea respectivă
mie însumi, eu pare să o cumpăr și
când încerc să o comunic altor oameni
pe ei îi face să tacă,
mulțimi mari de oameni tăcuți
și asta e ciudat pentru că nu sunt sigur
de ce este așa,
probabil pentru că legătura
dintre responsabilitate și sens
nu a fost făcută niciodată
atât de explicit, cumva.
Deoarece sensul este contaminat cu
fericire sau ceva de genul acesta.
Dar se găsește în responsabilitate
și atunci ai putea spune că nu există
nicio responsabilitate mai convingătoare decât
încercarea de a ajuta lucrurile în
manifestarea formei lor divine.
Asta ar trebui să fie o aventură
care ar putea fi "vândută"
și nu știu de ce Biserica nu o poate face,
nu înțeleg asta
pentru că mie mi se pare că asta
e ceva ce eu am făcut, cel puțin parțial,
și asta explică și popularitatea ciudată
a prelegerilor mele biblice, în particular.
- [Jonathan Pageau:] Da...
- [Jordan Peterson] Și eu chiar cred asta!
Efortul potrivit e să încerci din toată inima
să încurajezi lucrurile să se dezvolte
în același timp către acel scop divin.
Ce altceva ai putea face?
Odată ce te gândești la asta
e ca și cum ai ținti mereu la
ceva care este mai bun
sau nu ai mai ținti,
fie te miști mereu către ceva care e mai bun
fie nu te mai miști,
deci de ce nu te-ai îndrepta către
cel mai mare bine?
Ei bine, pentru că e înspăimântător,
presupun, în parte.
Dar după cum știi, am încercat să aplic
asta în viața mea și
mă sfâșie în bucăți.
- [Jordan Peterson:] Da... Nu știu...
dacă unul dintre motive
este pentru că ești singur
și... pentru că,
cel puțin din punctul meu de vedere,
nu ești într-o comunitate.
- [Jordan Peterson:] Lasă-mă să te întreb ceva personal!
Tu nu ai fost născut creștin ortodox,
asta e ceva la care ai ajuns.
Cum?
- [Jonathan Pageau:] Cred că are ceva de-a face cu ce ai spus înainte,
are legătură cu sentimentul că
creștinismul s-a îndepărtat
de povestea sa originală
și de atotcuprinzătoarea sa narațiune cosmică originală
și deci aș spune că eram în căutarea acestui lucru
și am descoperit gândire simbolică
și pe alte fronturi
și am simțit că mă confruntam cu asta,
adică da, pot vedea aceste modele,
pot vedea lumea prin acestă coerență
și atunci de ce
creștinismul nu are acest lucru?
Apoi, după mai multe căutări,
mi-am dat seama că de fapt are,
și nu numai că are, ci că unii dintre
cei mai vechi și mai puternici sfinți din vechime
vorbeau despre lume exact așa.
Și când am descoperit asta,
m-am uitat în jur și am văzut,
de exemplu, în iconografie,
că relația dintre icoane și
arhitectură și liturghie
și toate acestea era
ca un model uriaș uimitor care
consolida, dovedea,
te făcea să participi la felul în care există lumea.
Și deci a fost ca un fel de
buclă de feedback pozitiv,
ați putea spune într-un mod bun,
în care recunoști aceste tipare,
te angajezi în ele,
le vezi, le cânți,
ești implicat în toată treaba asta
și așa mi-am dat seama
că într-adevăr în Biserica Ortodoxă
acest lucru fusese cel mai bine păstrat
și cel mai viu
și că aș putea auzi
vorbitori ortodocși sau gânditori sau teologi contemporani
vorbind despre lume exact în acești termeni
și m-am gândit: bine, deci acesta e locul.
Și, de asemenea, pentru că au păstrat
ideea de teoză ca scop ultim.
Sf. Irineu, foarte timpuriu, adică
pe la începutul secolului al treilea,
a spus că Logosul (Cuvântul) a devenit om, pentru ca omul să devină Dumnezeu,
Unii dintre primii sfinți a spus asta
și deci asta este de fapt creștinismul.
Asta m-a condus în cele din urmă la creștinism!
- [Jordan Peterson:] E cea mai grozavă dintre toate viziunile posibile,
- [Jonathan Pageau:] Da, da...
Dar cred ca e foarte latentă,
chiar și în alte forme de creștinism,
unul dintre lucrurile pe care am încercat să le fac este
să ajut oamenii să se trezească la acea realitate.