- [Jonathan Pageau]: Odată ce recunoști că asta face parte din
declarația conform căreia lumea
întruchipează aceste modele,
că duce la acestea,
că duce la această poveste a unui om
care le-a întruchipat în mod absolut
și ne aduce în El,
ca să le întruchipăm și noi
într-un fel care ne va transforma,
scopul final al viziunii ortodoxe a creștinismului
este Teoza (îndumnezeirea),
este a deveni Dumnezeu
prin transformare și participare în Dumnezeu.
Acesta e scopul final al tuturor lucrurilor,
a deveni participant la divin.
- [Jordan Peterson:] Și cum deosebești asta de catolicism?
- [Jonathan Pageau:] În ceea ce privește asta, cred că e o diferență de accent.
Cu siguranță că ortodocșii au subliniat teoza
mai mult decât catolicii,
catolicii sunt cam îndoielnici în privința teozei...
este considerată de unii dintre gânditori,
dar aș spune că probabil nu e chiar
în doctrina catolică oficială.
Dar cred că, fără teoză, pierzi
sensul întregului lucru,
pierzi sensul a toate, cum ar fi:
de ce există lucrurile?
Deci cred că ideea că ele există
pentru a participa pe deplin,
în forma lor cea mai perfectă,
că asta sunt chemate să facă,
ajunge să fie o declarație
a maximului de bine posibil în lume.
Cred că asta este, da!
- [Jordan Peterson:] Mie mi se pare, sau am observat, să spunem, că
este posibil să...,
nu este evident pentru mine că cineva ar vrea
să trăiască o existență fără sens,
nu cred că poți trăi o existență fără sens
fără a deveni corupt,
deoarece durerea existenței
te va corupe fără un sens salvator
și, de asemenea, mi se pare că poți
vinde povestea că sensul
se găsește în responsabilitate.
Când încerc să îmi vând povestea respectivă
mie însumi, eu pare să o cumpăr și
când încerc să o comunic altor oameni
pe ei îi face să tacă,
mulțimi mari de oameni tăcuți
și asta e ciudat pentru că nu sunt sigur
de ce este așa,
probabil pentru că legătura
dintre responsabilitate și sens
nu a fost făcută niciodată
atât de explicit, cumva.
Deoarece sensul este contaminat cu
fericire sau ceva de genul acesta.
Dar se găsește în responsabilitate
și atunci ai putea spune că nu există
nicio responsabilitate mai convingătoare decât
încercarea de a ajuta lucrurile în
manifestarea formei lor divine.
Asta ar trebui să fie o aventură
care ar putea fi "vândută"
și nu știu de ce Biserica nu o poate face,
nu înțeleg asta
pentru că mie mi se pare că asta
e ceva ce eu am făcut, cel puțin parțial,
și asta explică și popularitatea ciudată
a prelegerilor mele biblice, în particular.
- [Jonathan Pageau:] Da...
- [Jordan Peterson] Și eu chiar cred asta!
Efortul potrivit e să încerci din toată inima
să încurajezi lucrurile să se dezvolte
în același timp către acel scop divin.
Ce altceva ai putea face?
Odată ce te gândești la asta
e ca și cum ai ținti mereu la
ceva care este mai bun
sau nu ai mai ținti,
fie te miști mereu către ceva care e mai bun
fie nu te mai miști,
deci de ce nu te-ai îndrepta către
cel mai mare bine?
Ei bine, pentru că e înspăimântător,
presupun, în parte.
Dar după cum știi, am încercat să aplic
asta în viața mea și
mă sfâșie în bucăți.
- [Jordan Peterson:] Da... Nu știu...
dacă unul dintre motive
este pentru că ești singur
și... pentru că,
cel puțin din punctul meu de vedere,
nu ești într-o comunitate.
- [Jordan Peterson:] Lasă-mă să te întreb ceva personal!
Tu nu ai fost născut creștin ortodox,
asta e ceva la care ai ajuns.
Cum?
- Cred că are ceva de-a face cu ceea ce ai spus înainte,
are ceva de-a face cu
sentimentul că creștinismul s-a îndepărtat
de povestea sa originală
și atotcuprinzătoare,
să spunem narațiune cosmică și
aș spune că eram în căutarea
asta și descoperind un fel de
gândire simbolică pe alte
fronturi și simțind că m-am confruntat
cu asta, pot vedea aceste
modele, pot vedea lumea prin
acestă coerență și de ce
atunci
creștinismul nu are acest lucru?
Apoi, după mai multă căutare și mai multe
căutări, mi-am dat seama că
nu numai că a făcut asta, ci că unele dintre
cele mai vechi, dintre cele mai
puternice. Primii sfinți vorbeau
despre lume exact așa,
și când am descoperit asta,
m-am uitat în jur și am văzut, de
exemplu, acea iconografie
că relația dintre icoane și
arhitectură și liturghie
și toate acestea erau ca acest
model uimitor uriaș care a întărit
manifestarea,
făcându-vă să participați la felul în care lumea
a existat și a fost ca acest tip de
sine, știți acest lucru,
această buclă de feedback pozitiv, cred că ați
putea spune într-un mod bun,
ca și cum ați
recunoaște aceste tipare, te
angajezi în ele, le
vezi, le cânți, este ca
toată treaba asta în care ești
angajat și așa mi-am dat seama
că într-adevăr
în biserica ortodoxă acesta a fost cel
l mai păstrat
și cel mai viu
și aș vorbi cu
ortodocși sau teologi
contemporani care
au vorbit despre lume exact
în acest fel
și m-am gândit bine, deci acesta e
locul și, de asemenea, pentru că au păstrat
ideea de teoză ca scop ultim,
pentru că cred: știi că
Sf Irineu, foarte timpuriu, adică
începutul secolului al treilea a spus că logosul
a devenit om, ca omul să devină Dumnezeu,
Unul dintre
primii sfinți au spus asta și
așa este cu adevărat
creștinismul.
Este ceea ce
m-a condus în cele din urmă la creștinism!
Este cea mai mare dintre toate
viziunile posibile,
Da, da...
Dar cred ca e latenta lor, chiar și în
alte forme de creștinism,
unul dintre lucrurile pe care am
încercat să le fac este
să ajut oamenii să se trezească la acea realitate.
[Music]