Ако се опитате да платите за нещо
с хартия,
може да имате проблеми.
Освен ако, разбира се, хартията
не е банкнота от сто долара.
Но какво прави тази банкнота
толкова по-интересна и ценна
от другите хартии?
Все пак, няма много неща, които можете да направите с нея.
Не може да я изядете.
Не можете да построите нищо с нея.
А изгарянето ѝ всъщност е незаконно.
И какво толкова има?
Разбира се, сигурно знаете отговора.
Стодоларовата банкнота е отпечатана от правителството
и определена като официална валута,
докато другите хартии не са.
Но точно това ги прави легални.
Това, което прави стодоларовата банкнота ценна, от друга страна,
е колко малко от нея могат да се открият.
В историята, повечето валути,
включително и американският долар,
са свързани с ценни стоки
и количеството им в циркулация
зависи от правителствените резерви от злато и сребро.
Но след като САЩ забраняват тази система през 1971,
доларът става известен като фиатни пари,
което означава, че не е свързан с никакъв външен ресурс,
а вместо това разчита само на правителствената политика,
която да реши колко валута да отпечата.
И така, коя власт на правителството определя тази политика?
Изпълнителната, правната или съдебната?
Изненадващият отговор е никоя от гореспоменатите!
Всъщност, валутната политика се определя
от независима Система на федералния резерв,
или ФЕД,
съставена от 12 регионални банки
в големи градове в страната.
Това е борд от губернатори,
който се назначава от президента
и се приема от Сената,
отговаря пред Конгреса
и всички приходи на ФЕД отиват в хазната на САЩ.
Но за да се предотврати ФЕД да бъде повлияна
от ежедневните перипетии на политиката,
тя не е под директен контрол на никоя власт на правителството.
Тогава, защо ФЕД просто не реши
да отпечата неограничено количество стодоларови банкноти,
за да направи всички щастливи и богати?
Ами, защото тогава банкнотите няма да имат никаква стойност.
Помислете за смисъла на валутата,
който е да бъде разменяна за стоки и услуги.
Ако общото количество в циркулация
се увеличи по-бързо от общата стойност на стоките и услугите
в икономиката,
тогава всяка отделна част ще може
да закупи по-малка част от тези неща от преди.
Това се нарича инфлация.
От друга страна,
ако количеството пари остане същото,
а се произвеждат повече стоки и услуги,
стойността на всеки долар ще се увеличи
в процес, известен като дефлация.
И кое е по-лошо?
Прекалено висока инфлация
означава, че парите в портфейла Ви днес
ще имат по-ниска стойност утре,
карайки Ви да ги изхарчите веднага.
И така, докато това би стимулирало бизнеса,
също така би подтикнало към прекалена консумация
или натрупване на стоки като храна и гориво,
увеличавайки цените им
и водейки до недостиг и още по-висока инфлация.
Но дефлацията ще накара хората
да искат да задържат парите си,
а намаление в потребителските разходи
ще намали доходите на бизнеса,
водейки до по-висока безработица
и допълнително намаляване на разходите,
карайки икономиката да продължава да се свива.
Повечето икономисти вярват, че
докато прекалено много и от двете е опасно,
малко, постоянно количество от инфлация
е нужно, за да се стимулира икономическия растеж.
ФЕД използва големи количества икономическа информация,
за да определи колко валута трябва да бъде в циркулация,
включвайки предишни нива на инфлация,
международни трендове
и нивото на безработица.
Като в историята за Русокоска,
те трябва да разполагат с точните числа,
за да могат да стимулират растежа и да осигуряват работа на хората
без да позволяват на инфлацията да достигне подривни нива.
ФЕД не само определя
каква стойност има хартията в портфейла Ви,
но също така и Вашите шансове да получите или задържите работата,
където я печелите.