Hvala vam.
Davno, bio je kralj u Indiji, Maharadža, i na njegov rođendan izašao je proglas
da sve poglavice moraju donijeti dar kralju.
Neki su donijeli svilu, neki skupe mačeve,
neki su donijeli zlato.
Na kraju je došetao vrlo naboran mali starac
koji je došetao iz svog sela udaljenog nekoliko dana putovanja morem.
I dok je prilazio, kraljev sin ga upita: "Koji dar nosiš Kralju?"
I starac je vrlo lagano otvorio ruku i otkrio
prekrasnu školjku, sa vrlozima ljubičaste, žute, crvene i plave.
I kraljev sin je rekao,
"To nije dar za Kralja! Kakav je to dar?"
Starac ga je polako pogledao i rekao,
"Duga šetnja... dio dara."
(Smijeh)
Za nekoliko trenutaka, dat ću vam dar,
dar za koji vjerujem da je dar vrijedan dijeljenja.
Ali prije nego to učinim, povest ću vas
na moju dugu šetnju.
Kao i većina vas,
započeo sam život kao malo dijete.
Koliko vas je započelo život kao malo dijete?
Rođeni mladi?
Oko polovice vas... OK...
(Smijeh)
A vi ostali? Rođeni ste odrasli?
O, htio bih vam upoznati majke!
E to je nemoguće!
Kao malo dijete, uvijek sam bio fasciniran sa rađenjem nemogućeg.
Danas je dan kojem sam se veselio dugo vremena,
jer danas je dan kada ću pokušati učiniti
nemoguće točno pred vama,
ovdje na TEDxMaastrichtu.
Počet ću sa otkrivanjem
samog kraja:
Dokazat ću vam
da nemoguće nije nemoguće.
I završit ću tako što ću vam dati dar koji je vrijedan širenja:
Pokazat ću vam da možete učiniti nemoguće u vašem životu.
U mojoj potrazi da činim nemoguće, saznao sam da
postoje dvije stvari koje su jedinstvene za sve ljude širom svijeta.
Svatko ima strahove,
i svatko ima snove.
U mojoj potrazi za ostvarivanjem nemogućeg otkrio sam da postoje tri stvari
koje sam činio,
a nekako su mi omogućile da činim nemoguće:
Graničar,
Superman,
i Komarac.
To su moje tri ključne riječi.
Sada znate zašto činim nemoguće u svom životu.
Tako da ću vas povesti na moje putovanje, moju dugu šetnju
od straha do snova,
od riječi do mačeva,
od graničara
do Supermana
do komarca.
I nadam se da ću vam pokazati
kako možete učiniti nemoguće u svom životu.
4. listopada 2007.
Moje srce je udaralo, koljena su mi klecala
dok sam se penjao na pozornicu
u Sanders kazalištu
na Harvardu kako bih prihvatio
lg Nobelovu nagradu u Medicini
za medicinsko istraživački rad na kojem sam surađivao
nazvan "Gutanje mačeva
i njegove nuspojave".
(Smijeh)
Objavljeno je u malim novinama koje nikad prije nisam čitao,
Britanski medicinski vjesnik.
I za mene, to je bilo ostvarenje nemogućeg sna,
to je bilo neočekivano iznenađenje za nekog poput mene,
čast koju nikad neću zaboraviti.
Ali to nije najupečatljiviji dio mog života.
4. listopada 1967,
ovaj uplašeni, sramežljivi, mršavi dječak
patio je od ekstremnih strahova.
Dok se spremao stati na pozornicu
njegovo srce je jurilo,
njegova koljena su se tresla.
Otvorio je usta da progovori,
ali riječi nisu izašle.
Stajao je ondje tresući se u suzama.
Bio je paraliziran u panici,
smrznut u strahu.
Ovaj uplašeni, sramežljivi, mršavi dječak
patio je od ekstremnih strahova.
Ima strah od mraka,
strah od visine,
strah od pauka i zmija...
Boji li se netko od vas pauka i zmija?
Da, nekoliko vas...
Bojao se vode i morskih pasa...
Strah od doktora i sestara i zubara,
i igala i bušilica i oštrih predmeta.
Ali više od ičega bojao se
ljudi.
Taj uplašeni, sramežljivi, mršavi dječak
bio sam ja.
Imao sam strah od odbijanja i neuspjeha,
nisko samopouzdanje, kompleks inferiornosti,
i nešto za što nismo ni znali da možete imati:
poremećaj društvene anksioznosti.
Imao sam strahove, pa su me nasilnici zadirkivali i tukli.
Smijali su mi se i vrijeđali me.
Nisu mi nikad dali da se igram s njima.
Ah da, bila je jedna igra koju sam igrao..
Graničar -
i nisam se dobro izmicao.
Nasilnici bi me prozivali,
i pogledao bih gore i vidio te crvene lopte
kako lete prema mom licu nevjerojatnim brzinama
bam, bam, bam!
I sjećam se mnogih dana šetanja iz škole,
moje lice je bilo crveno i peklo, kao i moje uši.
Oči su mi gorjele od suza,
i njihove riječi su pekle moje uši.
I tko god je rekao,
"Drvlje i kamenje slomit će mi kosti ali mi riječi neće nauditi"...
To je laž.
Riječi mogu rezati kao nož.
Riječi mogu probosti kao mač.
Riječi mogu raditi rane koje su duboke
tako da ih ne vidite.
Imao sam strahove. I riječi su bili moj najgori neprijatelj.
Još uvijek jesu.
Ali sam imao i snove.
Išao bih kući i pobjegao bih u stripove o Supermanu
i čitao bih te stripove
i sanjao da želim biti superheroj kao Superman.
Htio sam se boriti za pravdu i istinu,
želio sam se boriti protiv zlikovaca i kriptonita,
htio sam letjeti oko svijeta radeći nadljudske stvari i spašavati živote.
Bio sam fasciniran i stvarnim stvarima.
Čitao sam Guinnessovu knjigu rekorda i Ripleyev Vjerovali ili ne.
Jeste li ikad čitali te knjige?
Obožavam te knjige!
Vidio sam stvarne ljude i stvarne pothvate.
I onda sam rekao, ja to želim činiti.
Ako mmi nasilnici neće dozvoliti
da se bavim njihovim sportovima,
želim raditi stvarnu magiju, stvarne pothvate.
Želim činiti nešto dojmljivo što nasilnici ne mogu.
Želim naći poziv i svrhu.
Želim znati da moj život ima značenje.
Želim raditi nešto nevjerojatno da promijenim svijet;
želim dokazati da je nemoguće moguće.
Ubrzajte 10 godina -
tjedan prije mog 21. rođendana.
Dvije stvari su se dogodile u jednom danu koje su promijenile moj život zauvijek.
Živio sam u Tamil Nadu, Južna Indija.
Bio sam misionar tamo,
i moj mentor, prijatelj, pitao me,
"Imaš li Trome Daniel?"
I ja sam rekao "Trome? Što su Trome?"
Rekao je: "Trome su veliki životni ciljevi.
Kombinacija snova i ciljeva, kao ako biste mogli
raditi što god želite, ići gdje god želite
biti što god želite,
gdje biste išli? Što biste radili?
Tko bi bili?
Rekao sam, "Ne mogu to! Preplašen sam! Imam tako puno strahova!"
Te večeri sam uzeo svoju strunjaču i popeo se na krov bungalova,
ležao pod zvijezdama,
i gledao kako šišmiši love komarce.
I sve o čemu sam mogao misliti bile su trome i snovi i ciljevi,
i oni nasilnici s loptama.
Nekoliko sati kasnije probudio sam se.
Moje srce je lupalo, koljena su mi klecala.
Ovoga puta to nije bio strah.
Cijelo tijelo mi se grčilo.
I sljedećih pet dana
budio sam se iz nesvjestice na samrtnoj postelji, boreći se za svoj život.
Imao sam malarijsku groznicu.
I kad god sam bio svjestan samo sam mislio o tromama.
Pomislio sam, "Što da radim sa svojim životom?"
Napokon, noć prije mog 21. rođendana,
u trenutku bistrine,
shvatio sam.
Shvatio sam da je taj mali komarac,
Anopheles Stephensi,
taj mali komarac
koji je težio manje od pet mikrograma
manje od zrna soli,
ako je taj komarac mogao ubiti čovjeka od 80 kg,
shvatio sam da je to moj kriptonit.
Potom sam shvatio, ne, ne, to nije komarac,
to je mali parazit unutar njega
Plasmodium Falciparum, koja ubija milijun ljudi godišnje.
Onda sam shvatio... Ne, zapravo je manje od toga,
ali meni se činilo da je puno veće.
Onda sam shvatio,
strah je bio moj kriptonit,
moj parazit,
koji me paralizirao i osakatio moj cijeli život.
Znate, postoji razlika između opasnosti i straha.
Opasnost je stvarna.
Strah je izbor.
I shvatio sam da imam izbor:
Mogu živjeti u strahu, i umrijeti u neuspjehu te noći,
ili mogu ubiti strahove i mogu
posegnuti za snovima, i živjeti život.
I znate, postoji nešto kod toga kad ste na samrti
i suočeni sa smrću da zapravo želite živjeti.
Shvatio sam da svi umiru, ali ne žive svi zapravo.
U smrti živimo.
Znate, kada naučite umrijeti,
zaista naučite živjeti.
Pa sam odlučio promijeniti
moju priču te noći.
Nisam htio umrijeti.
PA sam se pomolio i rekao
"Bože, ako doživim 21. rođendan
neću dozvoliti strahu da vlada mojim životom.
Ubit ću svoje strahove,
posegnut ću za snovima,
želim promijeniti svoj stav.
Želim raditi nešto nevjerojatno sa svojim životom.
Želim naći svrhu i poziv.
Želim znati da nemoguće nije nemoguće."
Neću vam reći da li sam preživio, to sami zaključite.
(Smijeh)
Ali te noći napravio sam popisod 10 troma:
Odlučio sam da želim posjetiti sve kontinente
posjetiti sedam svjetskih čuda,
naučiti puno jezika,
živjeti na napuštenom otoku,
na brodu u oceanu,
sa plemenom Indijanaca u Amazoni,
popeti se na vrh najviše planine u Švedskoj,
biti na Mount Everestu u zoru,
raditi u glazbenoj industriji u Nashvilleu,
htio sam raditi u cirkusu,
I htio sam iskočiti iz aviona.
Kroz sljedećih 20 godina ostvario sma većinu tih troma.
Svakog pta kada bih dovršio tromu,
dodao bih 5 ili 10 novih na moj popis koji je nastavio rasti.
Sljedećih sedam godina živio sam na malom otoku u Bahamima
sedam godina
u kolibi
loveći morske pse i raže za hranu, sam na otoku,
sa krpom oko bokova,
i naučio sam plivati s morskim psima.
Odande sam se preselio u Meksiko,
i potom sam se preselio na Amazonu u Ekvador,
Pujo Pongo Ecuador, gdje sam živio s plemenom,
i malo po malo dobivao sam samopouzdanje kroz trome.
Preselio sam se u glazbenuz industriju u Nashvilleu, a potom u Švedsku,
preselio se u Stockholm, radio u glazbi ondje,
popeo se na vrh planine Kebnekaise, visoko iznad Arktičkog kruga.
Naučio sam biti klaun
i žonglirati,
i hodati na štulama,
voziti monocikl, jesti staklo i vatru.
1997 čuo sam da je ostalo još manje od tucet gutača mačeva
i rekao sam, "Moram to učiniti!"
Upoznao sam gutača mačeva, i zamolio ga za pomoć.
On je rekao, "Može, evo ti dva savjeta:
Broj 1: Strašno je opasno,
ljudi su umirali dok su ovo radili.
Broj 2:
Nemoj to raditi!"
(Smijeh)
Tako da sam to dodao na popis troma.
I vježbao sam 10 do 12 puta na dan, svaki dan
četiri godine.
Računao sam ovo...
4x365(x12)
To je otprilike 13000 neuspjelih pokušaja
prije nego je prvi mač sišao niz moje grlo 2001.
U tom vremenu postavio sam tromu
da postanem vodeći stručnjak u gutanju mačeva.
Pretražio sam svaku knjigu, časopis, novinski članak,
svako mediinsko izvješće, proučavao sam psihologiju, anatomiju,
pričao sam s doktorima i sestrama,
povezao sve gutače mačeva
u Međunarodno društvo gutača mačeva
i radio 2 godine na medicinskom istraživanju
o gutanju mačeva i nuspojavama
koje je objavljeno u Britanskom Medicinskom vjesniku.
(Smijeh)
Hvala vam.
(Pljesak)
I naučio sam fascinantne stvari o gutanju mačeva.
Neke stvari o kojima niste razmišljali prije, ali nakon večeras hoćete.
Sljedeći put kada odete kući, i režete odrezak svojim nožem
mačem, ili beštekom, razmiušljat ćete o ovome..
Naučio sam da je gutanje mačeva počelo u Indiji -
gdje sam to prvi put i vidio kao 20-godišnjak -
prije 4000 godina, oko 2000 prije krista.
U posljednjih 150 godina, gutači mačeva koristili su
znanost i medicinu
da bi pomogli razviti kruti endoskop 1868.
od strane Dr. Adolfa Kussmaula u Freiburgu u Njemačkoj.
1906. elektrokardiogram u Walesu,
da bi se proučavali poremećaji gutanja i probave
bronhoskopija, te stvari.
No posljednjih 150 godina
dogodile su se stotine ozlijeda i deseci smrti...
Ovo je tvrdi endoskop doktora Kussmaula.
Ali otkrili smo da je bilo 29 smrti u posljednjih 150 godina
uključujući gutača mačeva iz Londona koji si je probo srce svojim mačem.
Također smo otkrili kako postoji od 3 do 8
ozbiljnih ozlijeda od gutanja mačeva svake godine.
Znam jer me ljudi zovu.
Sad sam imao dva takva razgovora
jedan iz Švedske, i drugi iz Orlanda, u zadnja dva tjedna,
gutači mačeva koji su u bolnici zbog ozlijeda.
To je ekstremno opasno.
Druga stvar koju sam naučio
je da treba 2 do 10 godina da naučite gutati mač
za većinu ljudi.
Ali najfascinantnije otkriće bilo je
kako gutači mačeva uče činiti nemoguće.
I otkrit ću vam malu tajnu.
Ne fokusirajte se na 99,9% nemogućeg.
Fokusirajte se na .1% koji je moguć i otkrijte kako to ostvariti.
Sad mi dozvolite da vas povedem na putovanje u um gutača mačeva.
Kako bi progutao mač, mora ovladati meditacijom uma,
izuzetnom koncentracijom, i nevjerojatnom točnošću kako bi
izolirao unutarnje organe i svladao automatske reflekse tijela
kroz pojačani sinopsis mozga, i učenje memorije mišića
vježbajući više od 10000 puta.
Sad dozvolite da vas povedem na putovanje u tijelo gutača mačeva.
Kako bi progutao mač,
moram oštricu gurnuti preko jezika,
potisnuti refleks povraćanja,
navigirati skretanje od 90 stupnjeva kroz epiglottis,
proći kroz krikofaringealna gornji ezofagealni sfinkter.
potisnuti peristalni refleks,
gurnuti oštricu kroz prsnu šupljinu
između pluća.
U ovoj točci,
zapravo moram pomaknuti srce u stranu.
Ako gledate pozorno,
možete vidjeti otkucaj srca s mačem
jer se naslanja na srce
odvojen sa osminom inča tkiva.
To nije nešto što možete lažirati.
Onda ga moram gurnuti pored prsne kosti,
kroz donji ezofagealni sfinkter, do želuca,
suzbiti refleks za povraćanje sve do duodenuma.
Lako, zar ne?
(Smijeh)
Ako bih išao dalje od toga,
sve do mojih jajovoda. (Nizozemski) Jajovoda!
Momci, možete pitati vaše žene o tom kasnije...
Ljudi me pitaju, kažu,
"Vjerojatno moraš biti jako hrabar da bi riskirao život,
da poguraš srce i progutaš mač..."
Ne. Ono za što treba prava hrabrost
je da onaj uplašeni, sramežljivi mršavi dječak
riskira odbijanje i neuspjeh,
da ogoli srce,
proguta ponos,
i stane pred potpune strance
kako bi vam ispričao svoju priču o svojim nadama i snovima,
da riskira da si prosuje crijeva, doslovno i figuratvno.
Vidite -- hvala vam.
(Pljesak)
Vidite, stvarno odlična stvar jest
da sam oduvijek htio činiti nešto upečatljivo u životu
i sada to činim.
Ali stvarno dojmljiva stvar nije ta da mogu progutati
21 mač odjednom,
ili ispod vode u bazenu sa morskim psima i ražama
za Ripleyev vjerovali ili ne,
ili zagrijan na visoku temperaturu za Stan Leeve Superljude
kao "Čovjek od čelika"
i to je bilo stvarno vruće!
Ili vući auto mačem za Ripleys
ili Guiness,
ili doći do finala Amerika ima Talent,
ili osvojiti lg Nobelovu nagradu za Medicinu.
Ne, to nije stvarno dojmljivo.
To ljudi misle, ali ne, to nije to.
Stvarno dojmljivo je to
da je bog mogao uzeti tog sramežljivog i mršavog dječaka
koji se bojao visina,
vode i morskih pasa,
i doktora i sestara, i igala i oštrih predmeta
i pričanja s ljudima,
a sad me šalje da letim svijetom
na velikim visinama,
gutam oštre predmete pod vodom u spremnicima s morskim psima
i pričam sa doktorima i sestrama ipublikama poput vas širom svijeta.
To je nevjerojatno za mene.
Oduvijek sam htio činiti nemoguće -
Hvala vam.
(Pljesak)
Hvala.
(Pljesak)
Htio sam činiti nemoguće, i sada to radim.
Htio sam činiti nešto dojmljivo, i promijeniti svijet,
i sada to radim.
Htio sam letjeti oko svijeta i činiti nadljudske stvari
i spašavati živote, i sada to radim.
I znate što?
I dalje postoji djelić sna tog malog dječaka
duboko u meni.
(Smijeh) (Pljesak)
I znate, oduvijek sam htio naći svrhu i poziv,
i sad sam je našao.
Ali znate što?
Ali nije s mačevima, nije to što mislite, ne sa mojim snagama.
U mojoj slabosti je, u riječima.
Moja svrha i poziv su promijeniti svijet
režući kroz strah,
jedan po jedan mač, jedna po jedna riječ,
jedan po jedan nož, jedan po jedan život,
da bih nadahnuo ljude da budu superjunaci
i čine nemoguće u životima.
Moja svrha je pomoći drugima da pronađu svoju.
Koja je vaša?
Koja je vaša svrha?
Zašto ste ovdje?
Vjeruijem da smo svi pozvani biti superheroji.
Koja je vaša supermoć?
Iz populacije od sedam milijardi ljudi,
manje je od nekoliko desetaka gutača mačeva
na svijetu danas,
ali samo ste jedni vi.
Vi ste jedinstveni.
Koja je vaša priča?
Zašto ste drugačiji?
Ispričajte vašu priču,
čak i ako vam je glas tanak i tih.
_Koje su vaše trome?
Ako biste učinili bilo što, mogli biti bilo tko, otići bilo gdje -
Što biste napravili? Gdje bi ste otišli?
Štoi biste napravili?
Što želite učiniti s vašim životom?
Koji su vaši veliki snovi?
Koji su bili vaši snovi kao djeteta? Razmislite.
Vjerujem da ovo nije to, zar ne?
Koji su vaši najluđi snovi
za koje ste mislili da su tako čudni i obskurni?
Vjerujem da ovo čini vaše snove manje čudnima, zar ne?
Što je vaš mač?
Svatko od vas ima mač,
mač dvostruke oštrice snova i straha.
Progutajte vaš mač, što god on bio.
Slijedite vaše snove dame i gospodo,
nikad nije kasno da budete ono što ste oduvijek željeli biti.
Za one nasilnike, za djecu koja su mislila
da nikad neću moći raditi nemoguće,
imam samo ovo za reći:
Hvala vam.
Jer da nije bilo zlikovaca, ne bi bilo superheroja.
Ovdje sam da dokažem da nemoguće nije nemoguće.
Ovo je zaista opasno, može me ubiti.
Nadam se da ćete uživati.
(Smijeh)
Morat ćete mi pomoći s ovim.
Publika: Dva, tri.
Dan Meyer: Ne, ne, ne. Svi mi morate pomoći s brojanjem, ok?
(Smijeh)
Ako znate riječi? Ok? Brojte samnom. Spremni?
Jedan.
Dva.
Tri.
Ne, to je 2, ali dobili ste ideju.
Publika: Jedan.
Dva.
Tri.
(Uzdasi)
(Pljesak)
DM: Da!
(Pljesak) (Poklici)
Hvala vam puno.
Hvala, hval, hvala. Hvala vam od sveg srca.
Hvala vam iz dubine mog trbuha, zapravo.
Rekao sam vam da sam došao učiniti nemoguće, i jesam.
Ali ovo nije bilo nemoguće, to činim svkai dan.
Nemoguća stvar bila je da taj uplašeni, sramežljivi dječak stane pred svoj strah,
da stane na pozornicu,
i da promijeni svijet, jednu po jednu riječ,
jedan po jedan mač, jedan po jedan život.
Ako ste počeli misliti na druge načine, ako vjerujete
da je nemoguće moguće,
ako ste shvatili da možete činiti nemoguće u svom životu
onda je moj posao gotov, a vaš tek počinje.
Nemojte prestati sanjati i vjerovati.
Hvala vam što vjerujete u mene
i hvala što ste dio mog sna.
I ovo je moj dar vama:
Nemoguće nije...
Publika: Nemoguće.
Duga šetnja je dio dara.
(Pljesak)
Hvala vam.
(Pljesak)
(Klicanje)
Domaćin: Hvala vam, Dan Meyer, wow!