ב 26 בינואר, 2013,
קבוצה של פעילי אל קעידה נכנסה לעיר העתיקה טימבוקטו
בגבול הדרומי של מדבר סהרה.
שם, הם הבעירו ספריה בת 30,000 כתבים מימי הביניים
שנכתבו בערבית ומספר שפות אפריקאיות
ונעו בנושא מאסטרונומיה לגאוגרפיה, היסטוריה ורפואה,
כולל ספר אחד שמתעד
אולי את הטיפול הראשון לחוסר אונות גברית.
לא ידוע במערב,
זה היה אוסף החכמה של יבשת שלמה,
הקול של אפריקה בזמן שחשבו שלאפריקה לא היה קול משלה בכלל.
ראש העיר של במקו, שצפה בארוע,
קרא לשריפת הכתבים
"פשע נגד מורשת תרבות העולם."
והוא צדק --
או שהוא היה, אם זה לא היה בשל העובדה שהוא גם שיקר.
למעשה, ממש לפני כן,
מלומדים אפריקאים אספו אוסף אקראי של ספרים ישנים
והשאירו אותם בחוץ לטרוריסטים לשרוף.
היום, האוסף נמצא חבוי בבמקו,
הבירה של מאלי,
מעלה עובש בלחות גבוהה.
מה שהוצל בתחבולה
נמצא שוב בסיכון,
הפעם על ידי האקלים.
אבל אפריקה, והפינות המרוחקות של העולם,
הם לא המקומות היחידים, או אפילו המקומות העיקריים
בהם כתבים שיכולים לשנות את ההסטוריה של התרבות העולמית
בסכנה.
לפני מספר שנים, ערכתי סקר של ספריות מחקר ארופאיות
וגיליתי, שבמינימום,
יש 60,000 כתבים
מלפני 1500
שלא קריאים בשל נזק מים,
דהייה, עובש וחומרים כימים מגיבים.
המספר האמיתי הוא כנראה כפול מזה,
וזה אפילו לא מביא בחשבון
כתבים מימי הרנסנס וכתבים מודרניים
ופריטי מסורת תרבותית כמו מפות.
מה אם היתה טכנולוגיה
שתוכל לשחזר את העבודות האבודות והלא ידועות?
דמיינו עולמית איך תיבת אוצר של מאות אלפי
טקסטים לא ידועים
יכולים לשנות רדיקלית את הידע שלנו על העבר.
דמיינו איזה קלסיקות לא ידועות נגלה
שיכתבו מחדש את הקנונים של הספרות, ההסטוריה,
הפילוסופיה, המוזיקה --
או, בצורה יותר פרובוקטיבית, שתאפשר לכתוב מחדש את הזהויות התרבויות שלנו,
לבנות גשרים חדשים בין אנשים ותרבות.
אלה השאלות ששינו אותי
ממלומד של ימי הביניים, קורא טקסטים,
למדען טקסטואלי.
אינו מילה לא מספקת זו "קורא".
בשבילי, זה העלה תמונות של פסיביות,
של מישהו שיושב בחוסר מעש בכיסא נוח
מחכה לידע שיגיע אליו
בחבילה קטנה ומסודרת.
כמה טוב יותר להיות משתתף בעבר,
חוויה במדינה שלה התגלתה,
חיפוש אחרי הטקסטים החבויים.
כאקדמאי, הייתי רק קורא,
קראתי ולימדתי את אותן קלסיקות
שאנשים קראו ולימדו במשך מאות שנים --
וירגיל, אוביד, שוסר, פטראך --
ועם כל מאמר לימודי שפרסמתי
הוספתי לידע האנושי כמות קטנה יותר ויותר של תובנה.
מה שרציתי להיות
היה ארכיאולוג של העבר,
מגלה של ספרות,
אינדיאנה ג'ונס בלי השוט --
או, למעשה, עם השוט.
(צחוק)
ורציתי את זה לא רק לעצמי אלא רציתי את זה גם לסטודנטים שלי.
וכך לפני שש שנים, שיניתי כיוון בקריירה.
באותו זמן, עבדתי על "השח של האהבה,"
הפואמה הארוכה החשובה האחרונה של אירופה של ימי הביניים
שמעולם לא נערכה.
והיא לא נערכה מפני שהיא היתה קיימת בכתב יד אחד בלבד
שנפגם כל כך במהלך ההפגזות על דרזדן
במלחמת העולם השניה
שדורות של מלומדים הכריזו עליה כאבודה.
במשך חמש שנים, עבדתי עם מנורה אולטרה סגולה
בניסון לשחזר שאריות של הכתב
והגעתי לכל מה שהטכנולוגיה בזמנו
יכלה להציע לי.
וכך עשיתי מה שהרבה אנשים עשו.
הלכתי לרשת,
ושם גיליתי על
איך דימות מולטי ספקטרלי היה בשימוש כדי לשחזר את שתי המסות האבודות
של המתמטיקאי היווני המפורסם ארכימדס
מהפלימפססט של המאה ה 13.
פלימפססט הוא כתב יד שנמחק ונכתב עליו מחדש.
וכך, פתאום,
החלטתי לכתוב למדען הדימות המוביל
בפרוייקט הפלימפססט של ארכימדס,
פרופסור רוג'ר איסטון,
עם תוכנית ותחינה.
ולהפתעתי, הוא למעשה כתב חזרה.
עם עזרתו, הייתי מסוגל לזכות במענק ממשלת ארצות הברית
לבנות מעבדת דימות מולטי ספקטרלית ניידת,
ועם המעבדה הזו, הפכתי את מה שהיה בלגן חרוך ודהוי
לקלסיקת ימי ביניים חדשה.
אז איך דימות מולטי ספקטרלי עובד למעשה?
ובכן, הרעיון מאחורי דימות מולטי ספקטרלי
הוא משהו שכל מי שמכיר ראיית לילה אינפרא אדומה
יעריך מייד:
שמה שאנחנו יכולים לראות בתחום הנראה לעין
זה רק חלק זעיר ממה שיש למעשה.
אותו הדבר נכון לכתב בלתי נראה.
המערכת שלנו משתמשת ב 12 אורכי גל של אור
בין האולטרה סגול והאינפרא אדום,
ואלה מוארים על כתב היד מלמעלה
ממאגר של נורות LED,
ומקור או מולטי ספקטרלי נוסף
שמאיר למעלה דרך הדפים הבודדים של כתב היד.
עד ל 35 תמונות לרצף לדף מדומות בדרך זו
בשימוש במצלמה דיגיטלית חזקה שמצויידת בעדשה
שעשויה מקווארץ.
יש בערך חמש מאלו בעולם.
וברגע שלוכדים את התמונות האלו,
אנחנו מזינים אותן דרך אלגוריטמים סטטיסטים
כדי להגביר יותר את הבהירות שלהם,
בשימוש בתוכנה שבמקור תוכננה לתמונות לווין
ושימשה אנשים כמו מדענים גאומרחביים
ואת ה CIA.
התוצאות יכולות להיות מרהיבות.
אתם אולי כבר שמעתם על מה שנעשה
למגילות ים המלח,
שעוברות לאט לאט גלטיניזציה.
בשימוש באינפרא אדום, היינו מסוגלים לקרוא אפילו בפינות הכי חשוכות
של מגילות ים המלח.
אתם אולי לא מודעים, עם זאת,
לטקסטים מקראיים אחרים שבסכנה.
פה, לדוגמה, זה דף מכתב יד
שצילמנו,
של אולי התנך הנוצרי בעל הערך הכי גבוה בעולם.
הקודקס ורקלנסיס הוא התרגום העתיק ביותר של הבשורה ללטינית,
והוא מתוארך לחצי הראשון של המאה הרביעית.
זה הכי קרוב שזה יכול להגיע
לתנ"ך באותו זמן של יסוד הנצרות
תחת הקיסר קונסטנטין,
ובאותו זמן גם של מועצת נייסיאה,
כשהוסכם על האמונה הבסיסית של הנצרות.
כתב היד הזה, למרבה הצער, ניזוק באופן מאוד קשה,
והוא ניזוק בגלל שבמשך מאות
הוא היה בשימוש וטופל
בהשבעות בטקסים בכנסיה.
למעשה, הכתם הסגול הזה שאתם רואים בפינה השמאלית העליונה
הוא אספרגילוס, שהיא פטריה
שמקורה בידיים לא רחוצות
של אדם שיש לו שחפת.
הדימות שלנו אפשר לי ליצור את השכתוב הראשון
של כתב היד ב 250 שנה.
כשיש מעבדה שיכולה לנדוד לאוספים בהם היא נדרשת, עם זאת,
זה רק חלק מהפתרון.
הטכנולוגיה היא יקרה ומאות נדירה,
והדימות ויכולות עיבוד התמונה הם אזוטריים.
זה אומר ששחזורים נערמים
הם מעבר להגעה של רוב החוקרים ורק למכונים העשירים ביותר.
לכן יסדתי את פרוייקט לזרוס,
יוזמה שלא למטרות רווח
כדי לחבר דימות מולטי ספקטרלי לחוקרים יחידים
ומוסדות קטנים יותר בעלות נמוכה או לגמרי בחינם.
במהלך חמש השנים האחרונות,
הצוות שלנו של מדעני מיפוי, מלומדים וסטודנטים
נסע לשבע מדינות שונות
ושיחזר כמה מכתבי היד הפגומים בעלי הערך הגבוה בעולם,
כולל ספר וורסלי, שהוא הספר הכי עתיק באנגלית,
הספר השחור של קרמרטן, הספר הכי עתיק בוולשית,
וכמה מהבשורות בעלות הערך הגבוה ביותר והכי מוקדמות
שממוקמות במה שעכשיו היא גאורגיה הסובייטית לשעבר.
אז, דימות ספקטרלי יכול לשחזר טקסטים אבודים.
ויותר בעדינות, עם זאת, הוא יכול לשחזר סיפור שני מאחורי כל עצם,
הסיפור של איך, מתי ועל ידי מי טקסט נוצר,
ולפעמים, מה שהסופר חשב באותו זמן שכתב אותו.
קחו לדוגמה, טיוטה של הצהרת העצמאות
שנכתבה בידו של תומאס ג'פרסון,
שכמה קולגות שלי דימתו לפני כמה שנים
בספריית הקונגרס.
האוצרים שמו לב שמילה אחת לכל האורך
נמחקה ונכתב מעליה.
המילה ששוכתבה היתה "אזרחים."
אולי אתם יכולים לנחש מה המילה שהיתה מתחתיה.
"נתינים."
שם, גבירותי ורבותי, נמצאת הדמוקרטיה האמריקאית
מתפתחת תחת ידו של תומאס ג'פרסון.
או שיקלו את מפת מרטלוס מ 1491,
שדימתנו בספריית ביינקי בייל.
זו היתה המפה שקולומבוס כנראה התייעץ בה
לפני שהוא שט לעולם החדש
ושנתנה לו את הרעיון של איך אסיה נראתה
ואיפה יפן ממוקמת.
הבעיה עם המפה היא שהפיגמנטים והדיו
התדרדרו כל כך במשך הזמן
שהמפה הזו בת שניים וחצי המטרים,
גרמה לעולם להראות כמו מדבר ענק.
עד עכשיו, היה לנו מושג קטן מאוד, מושג מפורט,
של מה קולומבוס ידע על העולם
ואיך התרבות העולמית יוצגה.
המקרא העיקרי של המפה היה לגמרי בלתי קריא תחת אור רגיל.
אור אולטרה סגול עזר לזה מעט מאוד.
מולטי ספקטרליות נתנה לנו הכל.
באסיה, גילינו מפלצות עם אוזניים ארוכות כל כך
שהן יכלו לכסות את כל הגוף של היצורים.
באפריקה, על נחש שיכל לגרום לאדמה לעשן.
כמו אור כוכבים, שיכול להעביר תמונות
של הדרך בה היקום נראה בעבר הרחוק,
אז אור מולטי ספקטרלי יכול לקחת אותנו לרגעים המהוססים הראשונים
של יצירת אובייקט.
דרך העדשה, חזינו בשגיאות, בשינוי הדעת,
בנאיביות, במחשבות הלא מצונזרות,
בחוסר השלמות של הדמיון האנושי
שמאפשר לאובייקטים החלולים האלו ולסופרים שלהם
להפוך לאמיתיים יותר,
שהופכים את ההיסטוריה לקרובה יותר אלינו.
מה עם העתיד?
יש כל כך הרבה מהעבר,
וכל כך מעט אנשים עם היכולות להציל אותו
לפני שהאובייקטים האלה ייעלמו לנצח.
לכן התחלנו ללמד את הדיסיפלינות ההיברידיות החדשות האלו
שאני קורא להן "מדע טקסטואלי."
מדע טקסטואלי הוא נישואים
בין יכולות מסורתיות של מלומד ספרותי --
היכולת לקרוא שפות עתיקות וכתב יד עתיק,
הידע של איך טקסטים נוצרים
כדי להיות מסוגלים למקם ולתארך אותם --
עם טכניקות חדשות כמו מדע דימות,
הכימיה של דיו ופיגמנטים,
זיהוי אותיות בסיוע ממוחשב.
בשנה שעברה, סטודנט בכיתה שלי,
בשנה הראשונה,
עם רקע בלטינית וייונית,
עיבד תמונה של פלימפססט
שצילמנו בספריה מפורסמת ברומא.
וכשהוא עבד, כתב יווני זעיר התחיל להופיע מאחורי הטקסט.
כולם התאספו סביב,
והוא קרא שורה מהעבודה האבודה
של הקומיקאי הדרמטי היווני מננדר.
זו היתה הפעם הראשונה ביותר מאלף שנה
שהמילים האלו בוטאו בקול.
באותו רגע, הוא הפך למלומד.
גבירותי ורבותי, זה העתיד של העבר.
תודה רבה לכם.
(מחיאות כפיים)