Možda mislite da dosta toga znate
o Indijancima preko popularnih filmova,
knjiga i časova u školi,
ali ispostavilo se da mnogo toga od onoga što mislimo da znamo
o poznatim indijanskim likovima
baš i nije tačno.
Uzmimo Sakadžaveju, na primer.
Verovatno je pamtite kao lepu Indijanku
koja je živela egzotičnim životom
i služila kao sveznajući vodič
u čuvenoj ekspediciji Luisa i Klarka, zar ne?
Pa, nije se baš tako dogodilo.
Ne zna se mnogo toga o ranom detinjstvu Sakadžaveje,
ali znamo da je rođena 1788. godine
u plemenu Lososojeda
među Lemhi Šošonima u današnjem Ajdahu.
Godine 1800, kada je imala oko 12 godina,
Sakadžaveju i nekoliko drugih devojčica
kidnapovala je grupa Hidatsa Indijanaca.
Bila je zatočenik u selu plemena Hidatsa
u sadašnjoj severnoj Dakoti.
Zatim je prodata lovcu na krzno, Kanađaninu francuskog porekla
po imenu Tuson Šarbone.
Za otprilike oko godinu dana,
nosila je svoje prvo dete.
Ubrzo nakon što je zatrudnela,
Odred za otkrića je pristigao blizu sela plemena Hidatsa.
Kapetani Meriveder Luis i Vilijam Klark
tu su izgradili tvrđavu Mendan
i zatim počeli da ispituju ljude
da bi im pomogli, vodeći ih u njihovoj rizičnoj ekspediciji.
Složili su se da angažuju Šarbonea, Sakadžavejinog muža,
podrazumevajući da će njegova lepa žena
takođe poći kao prevodilac.
Mislili su da će im samo njeno prisustvo pomoći
ako usput naiđu na urođenička plemena.
Kako je Klark zabeležio u svom dnevniku:
„Žena u društvu muškaraca je znak mira.“
Ubrzo potom, Sakadžaveja je rodila dečaka
po imenu Žan Baptist Šarbone.
Klark ga je zvao Pompi.
Nosila je Pompija na dasci privezanoj na leđima
dok je Odred za otkrića nastavljao sa poduhvatom.
Osim prevođenja
kada su Luis i Klark nailazili na Indijance,
aktivnosti Sakadžaveje kao člana Korpusa
obuhvatale su iskopavanje korenja,
sakupljanje jestivih biljaka,
kao i branje bobica.
Godine 1805, prevrnuo se brod u kome su se vozili.
Zaronila je u vodu,
prikupivši sve važne papire i zalihe
koji bi inače bili izgubljeni,
uključujući dnevnike i zapise Luisa i Klarka.
Kasnije te godine, kapetan Luis i još trojica
otišli su u osmatranje 120 km ispred glavnog skupa ekspedicije,
prešavši granicu između kontinenata.
Sledećeg dana su sreli grupu Šišona.
Ne samo da se pokazalo da su oni Sakadžavejina grupa,
već se ispostavilo da je njihov vođa, poglavica Kamejavejt,
upravo njen rođeni brat.
Nakon pet godina razdvojenosti
otkad su je kidnapovali kao devojčicu,
Sakadžaveja i Kamejavejt su se ponovo susreli uz mnogo emocija.
Nažalost, ubrzo je morala da se pozdravi
sa svojim voljenim bratom
i nastavi svoje putovanje.
U jednom trenutku, na ekspediciji je postalo toliko teško i hladno
da je grupa morala da jede sveće kako bi preživela.
Kada su temperature najzad postale podnošljivije,
Sakadžaveja je pronašla, iskopala i skuvala korenje
kako bi pomogla grupi da povrati snagu.
U povratku,
naišli su na Indijance koji su nosili prelepe krznene ogrtače.
Luis i Klark su želeli da ponesu ogrtač
na poklon Tomasu Džefersonu,
ali nisu imali ništa da ponude zauzvrat.
Stoga je Sakadžaveja pristala da dâ
najdragocenije što poseduje, svoj kaiš sa perlama,
u zamenu za krzno.
Nešto malo više od dve godine od početka ekspedicije,
konačno joj je došao kraj
i završila se u Sent Luisu.
Danas učimo u školi o Sakadžaveji
kao o herojskom vodiču,
ali je njen život, kao i gotovo svačiji,
bio mnogo komplikovaniji
nego što joj to pripisuju udžbenici istorije.