I had a black dog. His name was depression.
Whenever the black dog made an appearance,
I felt empty and life seemed to slow down.
He could surprise me with a visit for no reason or occasion.
When the rest of the world seemed to be enjoying life, I could only see it through the black dog
The black dog made me look and feel older than my years.
Activities that usually brought me pleasure, suddenly ceased to.
He liked to ruin my appetite.
He chewed up my memory and my ability to concentrate.
Doing anything or going anywhere with the black dog required super human strength.
At social occasions, he would sniff out what confidence I had
and chase it away.
My biggest fear was being found out.
I worried that people would judge me.
Because of the shame and stigma of the black dog I was constantly worried that I would be found out.
So I invested vast amounts of energy into covering him up.
Keeping up an emotional lie is exhausting
Black dog could make me think and say negative things.
He could make me irritable and difficult to be around.
He would take my love and bury my intimacy.
He loved nothing more than to wake me up with highly repetitive and negative thinking.
He also liked to remind me how exhausted I was going to be the next day.
Having a black dog in your life isn’t so much about feeling a bit down, sad or blue...
at its worst it’s about being devoid of feeling altogether.
As I got older the black dog got bigger
and he started hanging around all the time.
I’d chase him off with whatever I thought might send him running.
But more often than not he’d come out on top
going down became easier than getting up again.
So I became rather good at self medication...
which never really helped.
Eventually I felt totally isolated from everything and everyone.
The black dog had finally succeeded in hijacking my life.
When you lose all joy in life you can begin to question what the point of it is.
Thankfully this was the time that I sought professional help.
This was my first step towards recovery and a major turning point in my life
I learnt that it doesn’t matter who you are
the black dog affects millions and millions of people;
it is an equal opportunity mongrel.
I also learnt that there was no silver bullet or magic pill.
Medication can help some and others might need a different approach altogether.
I also learnt that being emotionally genuine and authentic to those who are close to you,
can be an absolute game changer.
Most importantly I learnt not to be afraid of the black dog and I taught him a few new tricks of my own.
The more tired and stressed you are the louder he barks,
so it’s important to learn how to quiet your mind.
It’s been clinically proven that regular exercise
can be as effective for treating mild to moderate depression as antidepressants.
So go for a walk or a run and leave the mutt behind.
Keep a mood journal; getting your thoughts on paper can be cathartic and often insightful
Also keep track of the things that you have to be grateful for.
The most important thing to remember is that no matter how bad it gets…
if you take the right steps, talk to the right people, black dog days can and will pass.
I wouldn’t say that I’m grateful for the black dog but he has been an incredible teacher.
He forced me to re-evaluate and simplify my life.
I learnt that rather than running away from my problems it’s better to embrace them.
The black dog may always be part of my life
but he will never be the beast that he was.
We have an understanding.
I’ve learnt through knowledge, patience, discipline and humour
the worst black dog can be made to heel.
If you are in difficulty, never be afraid to ask for help.
There is absolutely no shame in doing so
the only shame is missing out on life.
Ich hatte einen schwarzen Hund. Sein Name war Depression.
Jedes Mal, wenn der schwarze Hund auftauchte,
fühlte ich mich leer und mein Leben schien sich zu verlangsamen.
Er überraschte mich mit seinen Besuchen, für die es keinen speziellen Grund und keinen besonderen Anlass gab.
Der schwarze Hund ließ mich älter fühlen und aussehen, als ich eigentlich war.
Während der Rest der Welt das Leben zu genießen schien, konnte ich es nur durch den schwarzen Hund sehen.
Aktivitäten, die mir früher Freude bereitet hatten, taten dies plötzlich nicht mehr.
Er verdarb mir gerne den Appetit
Er zerkaute mein Erinnerungsvermögen und meine Konzentrationsfähigkeit.
Mit dem schwarzen Hund irgendetwas zu unternehmen oder irgendwo hin zu gehen, bedurfte übermenschlicher Kräfte.
Bei sozialen Anlässen, erschnupperte er das Selbstbewusstsein, das ich noch hatte
und verjagte es.
Meine größte Angst war es, entdeckt zu werden.
Ich machte mir Sorgen, dass mich die Leute verurteilen würden.
Wegen des Schamgefühls und der Schande, die der schwarze Hund verursachte, machte ich mir Sorgen, entdeckt zu werden.
Also investierte ich Unmengen an Energie, um ihn zu verstecken.
Eine emotionale Lüge aufrecht zu erhalten ist anstrengend.
Der schwarze Hund ließ mich negative Dinge denken und sagen.
Er konnte mich reizbar und für andere Menschen schwer erträglich machen.
Er nahm mir meine Liebe weg und vergrub meine Intimität.
Er liebte nichts mehr, als mich mit wiederkehrenden negativen Gedanken aufzuwecken.
Er erinnerte mich auch gerne daran, wie erschöpft ich am nächsten Tag sein würde.
Einen schwarzen Hund in seinem Leben zu haben, bedeutet nicht ein bisschen niedergeschlagen, traurig oder melancholisch zu sein...
...im schlimmsten Fall bedeutet es, überhaupt nichts zu fühlen.
Als ich älter wurde, wurde der schwarze Hund größer
und begann, die ganze Zeit in meiner Nähe zu sein.
Ich versuchte ihn mit allen möglichen Mitteln zu verjagen.
Aber meistens war er stärker.
Zu fallen wurde einfacher, als wieder aufzustehen.
Also übte ich mich immer öfter in Selbstmedikation,
die aber nie wirklich half.
Letztendlich fühlte ich mich von allem und jedem abgeschottet.
Dem schwarzen Hund war es endlich gelungen, mein Leben an sich zu reißen.
Das ist der Punkt, an dem du beginnst, jegliche Freude am Leben zu verlieren und dich zu fragen beginnst, welchen Sinn es haben soll.
Zum Glück war das die Zeit, als ich professionelle Hilfe in
Das war der erste Schritt Richtung Heilung und ein bedeutender Wendepunkt in meinem Leben.
Ich fand heraus, dass - unabhängig davon, wer du bist -
Millionen von Menschen Bekanntschaft mit dem schwarzen Hund machen.
Er ist ein Köter der Chancengleichheit.
Ich fand auch heraus, dass es keine Wunderwaffe oder Zauberpille gibt.
Medikamente können einigen helfen und andere benötigen vielleicht einen vollkommen anderen Zugang.
Ich fand auch heraus, dass emotionale Offenheit und Authentizität gegenüber den Menschen, die dir nahe stehen,
viel verändern können.
Aber vor allem lernte ich, keine Angst mehr vor dem schwarzen Hund zu haben und ich brachte ihm ein paar meiner eigenen Tricks bei.
Je müder und gestresster du bist, desto lauter bellt er.
Daher ist es wichtig zu lernen, wie du zur Ruhe kommen kannst.
Es ist klinisch bewiesen, dass regelmäßige Bewegung
bei einer leichten bis mittelschweren Depression so wirksam sein kann wie Antidepressiva.
Also gehe eine Runde spazieren und lass den Köter hinter dir.
Führe ein Stimmungstagebuch; deine Gedanken zu Papier zucbringen kann reinigend und aufschlussreich sein.
Schreibe auch alles auf, wofür du dankbar sein solltest.
Das Wichtigste ist, dass du dich daran erinnerst, dass - wie schlimm es auch sein mag .
wenn du die richtigen Schritte machst, mit den richtigen Leuten redest, können und werden die Tage mit dem schwarzen Hund vorüber gehen.
Ich würde nicht sagen, dass ich dankbar für den schwarzen Hund bin, aber er war ein hervorragender Lehrer.
Er zwang mich dazu, die einzelnen Aspekte meines Lebens neu zu gewichten und ein einfacheres Leben zu führen.
Ich habe gelernt, dass es besser ist, Probleme in Angriff zu nehmen, anstatt vor ihnen davon zu laufen.
Der schwarze Hund wird vielleicht für immer ein Teil meines Leben sein,
aber er wird nie mehr die Bestie sein, die er einmal war.
Wir haben eine Übereinkunft.
Ich habe durch Erkenntnis, Geduld, Disziplin und Humor gelernt,
dass der schlimmste schwarze Hund geheilt werden kann.
Wenn du in Schwierigkeiten bist, habe nie Angst davor, um Hilfe zu bitten.
Das ist absolut keine Schande.
Es wäre nur eine Schande, das Leben zu verpassen.
Είχα ένα μαύρο σκύλο. Το όνομα του ήταν "Κατάθλιψη"
Όταν εμφανιζόταν ο μαύρος σκύλος,
αισθανόμουν άδειος και η ζωή φαινόταν να κυλά πιο αργά.
Μπορούσε να εμφανιστεί ξαφνικά χωρίς λόγο ή αιτία.
Ο μαύρος σκύλος με έκανε να δείχνω και να αισθάνομαι μεγαλύτερος από την ηλικία μου.
Ενώ ο υπόλοιπος κόσμος φαινόταν να απολαμβάνει τη ζωή, εγώ μπορούσα να τη δω μόνο μέσα από το μαύρο σκύλο.
Οι δραστηριότητες που συνήθως με γέμιζαν με ευχαρίστηση, σταμάτησαν να με ευχαριστούν.
Του άρεσε να μου χαλάει την όρεξη.
Μου ροκάνιζε τη μνήμη και την ικανότητα να συγκεντρώνομαι.
Το να κάνω το οτιδήποτε ή να πάω οπουδήποτε μαζί με το μαύρο σκύλο απαιτούσε υπεράνθρωπη δύναμη.
Στις κοινωνικές εκδηλώσεις, μπορούσε να οσφρηστεί την αυτοπεποίθηση μου-όση είχα δηλαδή-
και την έδιωχνε μακριά.
Ο μεγαλύτερος μου φόβος ήταν μήπως με ανακαλύψουν.
Ανησυχούσα ότι οι άνθρωποι θα με έκριναν.
Εξαιτίας του αισθήματος ντροπής και του στίγματος που φέρει ο μαύρος σκύλος ανησυχούσα συνεχώς ότι θα με ανακαλύψουν.
Έτσι αφιέρωσα τεράστια αποθέματα ενέργειας προσπαθώντας να τον κρύψω.
Το να συντηρείς ένα συναισθηματικό ψέμα είναι εξαντλητικό.
Ο μαύρος σκύλος μπορούσε να με κάνει να σκέφτομαι και να λέω αρνητικά πράγματα.
Μπορούσε να με κάνει ευερέθιστο και να γίνομαι δύσκολος στις συναναστροφές μου με τους άλλους.
Μου πήρε την αγάπη μου και έθαψε τις προσωπικές μου στιγμές.
Δεν αγαπούσε τίποτα περισσότερο από το να με ξυπνάει με διαρκώς επαναλαμβανόμενες αρνητές σκέψεις.
Επίσης του άρεσε να μου θυμίζει πόσο εξαντλημένος θα ήμουν την επόμενη ημέρα.
Το να έχεις έναν μαύρο σκύλο στη ζωή σου δεν είναι τόσο το αίσθημα απογοήτευσης, λύπης ή μελαγχολίας...
Στις χειρότερες φάσεις του είναι η παντελής έλλειψη συναισθήματος.
Όσο μεγάλωνα μεγάλωνε κι ο μαύρος σκύλος
και άρχισε να με περιτριγυρίζει όλη την ώρα
Προσπαθούσα να τον διώξω μακριά με όποιον τρόπο θεωρούσα κατάλληλο.
Αλλά τις πιο πολλές φορές έβγαινε νικητής.
Το να πέφτω έγινε πιο εύκολο από το να σηκώνομαι ξανά.
Έτσι έγινα καλός στο να βρίσκω τα δικά μου γιατρικά....
που ποτέ δεν με βοήθησαν πραγματικά.
Τελικά, αισθάνθηκα απόλυτα απομονωμένος από όλους και από όλα.
Ο μαύρος σκύλος είχε τελικά επιτύχει να μου κλέψει τη ζωή.
Όταν χάνεις κάθε χαρά στη ζωή σου αρχίζει να αναρωτιέσαι ποιό είναι το νόημα της.
Ευτυχώς τότε ήταν η στιγμή που αναζήτησα επαγγελματική βοήθεια.
Αυτό ήταν το πρώτο βήμα προς την ανάρρωση και ένα σημαντικό σημείο καμπής στη ζωή μου.
Έμαθα ότι δεν έχει σημασία ποιός είσαι,
ο μαύρος σκύλος επηρεάζει εκατομμύρια ανθρώπους:
αυτός ο κόπρος δεν κάνει διακρίσεις.
Επίσης έμαθα ότι δεν υπάρχει κρυστάλλινη σφαίρα ή μαγικό χάπι.
Η φαρμακευτική αγωγή μπορεί να βοηθήσει μερικούς ενώ άλλοι μπορεί να χρειαστούν μια εντελώς διαφορετική αντιμετώπιση.
Επίσης έμαθα ότι το να είσαι συναισθηματικά ειλικρινής και αυθεντικός προς τους κοντινούς σου ανθρώπους
μπορεί να αλλάξει δραστικά το παιχνίδι.
Το πιο σημαντικό που έμαθα είναι να μη φοβάμαι τον μαύρο σκύλο και του έμαθα μάλιστα μερικά κόλπα.
Όσο πιο κουρασμένος και αγχωμένος είσαι τόσο πιο δυνατά γαβγίζει,
γι'αυτό είναι σημαντικό να μάθεις πως να ηρεμείς το μυαλό σου.
Έχει αποδειχτεί από έρευνες ότι η τακτική άσκηση
μπορεί να είναι εξίσου αποτελεσματική στην αντιμετώπιση της κατάθλιψης όσο και τα αντικαταθλιπτικά.
Γι'αυτό πήγαινε για μια βόλτα ή τρέξιμο και άσε τον κοπρίτη πίσω σου.
Κράτα ένα ημερολόγιο με τις αλλαγές της διάθεσής σου: το να καταγράφεις τις σκέψεις σου στο χαρτί μπορεί να είναι λυτρωτικό και συχνά διορατικό.
Επίσης να θυμάσαι τα πράγματα για τα οποία είσαι ευγνώμων.
Το πιο σημαντικό που πρέπει να θυμάσαι είναι ότι όσο σοβαρό κι αν γίνει
αν κάνεις τα σωστά βήματα, αν μιλήσεις στους σωστούς ανθρώπους , οι μέρες τους μαύρου σκύλου μπορούν να περάσουν.
Δε θα έλεγα ότι είμαι ευγνώμων για τον μαύρο σκύλο αλλά έχει αποδειχτεί ένας απίστευτος δάσκαλος
Με ανάγκασε να επαναξιολογήσω και να απλοποιήσω τη ζωή μου.
Έμαθα ότι είναι καλύτερο να παραδέχομαι τα προβλήματα μου από το να τα αποφεύγω.
Ο μαύρος σκύλος μπορεί να είναι πάντοτε μέρος της ζωής μου
αλλά δεν θα ξαναγίνει το κτήνος που ήτανε.
Τώρα συνεννοούμαστε.
Έμαθα ότι μέσα από τη γνώση, την υπομονή, την πειθαρχία και το χιούμορ
ακόμα και ο χειρότερος μαύρος σκύλος μπορεί νa θεραπευτεί.
Εάν είσαι σε δύσκολη κατάσταση, ποτέ μη φοβηθείς να ζητήσεις βοήθεια.
Δεν είναι ντροπή,
ντροπή είναι να μη ζεις τη ζωή σου.
Yo tenía un perro negro. Su nombre era depresión.
Cada vez que el perro negro aparecía,
me sentía vacío y la vida parecía detenerse.
Sin ninguna razón y en cualquier momento, podía sorprenderme con su visita.
El perro negro me hacía parecer y sentir más viejo de lo que era.
Cuando el resto del mundo parecía estar disfrutando de la vida, yo sólo podía verla a través del perro negro.
De repente, las actividades que normalmente me provocaban placer ya no me interesaban.
Le gustaba arruinarme el apetito.
Él masticaba mi memoria y mi habilidad para concentrarme.
Si quería hacer algo o ir a algún lado con el perro negro necesitaba una fuerza sobrehumana.
En situaciones sociales, él podía olfatear y darse cuenta de mi confianza
y ahuyentarla.
Mi mayor temor era que me descubrieran.
Me preocupaba que la gente me juzgara.
Debido a la vergüenza y al estigma del perro negro yo estaba constantemente preocupado que me descubrieran.
Por lo que invertí una gran cantidad de energía en ocultarlo.
Mantener una mentira emocional es agotador.
El perro negro podía hacerme pensar y decir cosas negativas.
Podía transformarme en una persona irritable y hacer difícil el estar cerca mío.
Podía llevarse mi amor y enterrar mi intimidad.
Por sobre todas las cosas, él amaba despertarme con pensamientos sumamente repetitivos y negativos.
También le gustaba recordarme cuán agotado estaría al día siguiente.
Tener un perro negro en tu vida no se trata tanto de sentirte un poco abatido o triste...
sino de sentirte totalmente desprovisto o vacío de sentimientos.
A medida que fui creciendo el perro negro se hizo más grande
y comenzó a estar alrededor mío todo el tiempo.
Intentaba ahuyentarlo con cualquier cosa que yo pensaba lo haría irse corriendo.
Pero con mucha frecuencia él salía airoso y llegaba a la cima,
decaer se hizo más fácil que levantarse de nuevo.
Así es que me hice bastante bueno en auto-medicación…
que en realidad nunca me ayudó.
Al final me sentí totalmente aislado de todo y de todos.
El perro negro había por fin logrado secuestrar mi vida.
Cuando se pierde toda la alegría en la vida uno comienza a preguntarse qué sentido tiene.
Afortunadamente, este fue el momento en que busqué ayuda profesional.
Este fue el primer paso hacia la recuperación y un importante punto de inflexión en mi vida.
Aprendí que no importa quién seas,
el perro negro afecta a millones y millones de personas;
es una cuestión que le puede tocar a cualquiera.
También aprendí que no existe una bala de plata o una píldora mágica.
La medicación puede ayudar a algunos, mientras que otros pueden necesitar un enfoque completamente diferente.
También aprendí que el ser emocionalmente genuino y auténtico con los que están cerca de ti
puede ser un elemento de cambio absoluto.
Lo más importante es que aprendí a no tener miedo del perro negro y hasta le enseñé algunos trucos nuevos por mi cuenta.
Cuanto más cansado y estresado tu estás, más alto ladra,
por lo que es importante aprender a calmar y relajar tu mente.
Está probado clínicamente que el ejercicio regular
puede ser tan efectivo para tratar la depresión leve como los antidepresivos.
Entonces sal a pasear o a correr y deja atrás a la bestia.
Lleva un diario sobre tus estados de ánimo; el anotar tus pensamientos en un papel puede ser catártico y a menudo ayuda a ver más claro.
También mantén un registro de las cosas por las que debes estar agradecido.
Lo más importante para recordar es que no importa cuán seria se ponga la situación…
si tomas los pasos adecuados y hablas con la gente adecuada, los días del perro negro pasarán.
No voy a decir que estoy agradecido al perro negro, pero él ha sido un maestro increíble.
Me obligó a re-considerar y simplificar mi vida.
Aprendí que más que huir de los problemas es mejor abrazarlos.
El perro negro va a ser siempre parte de mi vida
pero ya no volverá a ser la bestia que era.
Tenemos un acuerdo.
A través del conocimiento, la paciencia, la disciplina y el humor aprendí
que se puede curar al peor perro negro.
Si estás en dificultad, nunca tengas miedo de pedir ayuda.
No hay absolutamente nada de que avergonzarse,
la única vergüenza es perderse en la vida.
Depresión. Pide ayuda. Acéptala.
Organización Mundial de la Salud
Tuve un perro negro. Su nombre era depresión.
Cada vez que el perro negro hizo una aparición,
Me sentía vacío y la vida parecía ralentizarse.
Él podría sorprenderme con una visita sin motivo ni motivo.
El perro negro me hizo ver y sentir más viejo que mis años.
Cuando el resto del mundo parecía disfrutar de la vida, solo podía verla a través del perro negro.
Las actividades que normalmente me traían placer, de repente cesaron.
Le gustaba arruinar mi apetito.
Masticó mi memoria y mi capacidad para concentrarme
Hacer algo o ir a cualquier parte con el perro negro requería una fuerza súper humana.
En ocasiones sociales, él olía la confianza que yo tenía
y ahuyentarlo.
Mi mayor temor era ser descubierto.
Me preocupaba que la gente me juzgara.
Debido a la vergüenza y el estigma del perro negro, me preocupaba constantemente que me descubrieran.
Así que invirtí grandes cantidades de energía en encubrirlo.
Mantener una mentira emocional es agotador
El perro negro podría hacerme pensar y decir cosas negativas.
Él podría hacerme irritable y difícil de estar cerca.
Él tomaría mi amor y enterraría mi intimidad.
No amaba más que despertarme con pensamientos altamente repetitivos y negativos.
También le gustaba recordarme lo agotado que iba a estar el día siguiente.
Tener un perro negro en tu vida no significa tanto sentirse mal, triste o triste ...
en el peor de los casos, se trata de no sentirte del todo.
A medida que crecí, el perro negro creció.
Y él comenzó a andar todo el tiempo.
Lo ahuyentaría con cualquier cosa que pensara que podría enviarlo a correr.
Pero la mayoría de las veces, él había salido en la cima
bajando se hizo más fácil que levantarse de nuevo.
Así que me volví bastante bueno en la automedicación...
lo que realmente nunca ayudó.
Al final me sentí totalmente aislado de todo y de todos.
El perro negro finalmente había logrado secuestrar mi vida.
Cuando pierdes toda la alegría en la vida, puedes comenzar a cuestionar cuál es el punto de ello.
Afortunadamente este fue el momento en que busqué ayuda profesional.
Este fue mi primer paso hacia la recuperación y un importante punto de inflexión en mi vida.
Aprendí que no importa quién eres.
el perro negro afecta a millones y millones de personas;
Es un mestizo de igualdad de oportunidades.
También aprendí que no había ninguna bala de plata o píldora mágica.
La medicación puede ayudar a algunos y otros pueden necesitar un enfoque completamente diferente.
También aprendí que ser emocionalmente genuino y auténtico para aquellos que están cerca de ti,
Puede ser un cambio de juego absoluto
Lo más importante es que aprendí a no temerle al perro negro y le enseñé algunos trucos nuevos.
Cuanto más cansado y estresado eres, más fuerte es el ladrido,
por lo que es importante aprender a calmar tu mente.
Se ha comprobado clínicamente que el ejercicio regular
Puede ser tan eficaz para tratar la depresión leve a moderada como los antidepresivos.
Así que ve a caminar o corre y deja el perro atrás.
Lleve un diario del estado de ánimo; poner sus pensamientos en el papel puede ser catártico y a menudo perspicaz
También mantén un registro de las cosas por las que tienes que estar agradecido.
Lo más importante que debes recordar es que no importa lo mal que se ponga ...
Si toma los pasos correctos, hable con las personas adecuadas, los días de perros negros pueden y pasarán.
No diría que estoy agradecido por el perro negro, pero él ha sido un profesor increíble.
Me obligó a reevaluar y simplificar mi vida.
Aprendí que en lugar de huir de mis problemas, es mejor abrazarlos.
El perro negro siempre puede ser parte de mi vida.
pero nunca será la bestia que fue.
Tenemos un entendimiento.
He aprendido a través del conocimiento, la paciencia, la disciplina y el humor.
El peor perro negro se puede hacer a tacón.
Si tiene dificultades, nunca tenga miedo de pedir ayuda.
No hay ninguna vergüenza en hacerlo.
La única vergüenza es perderse la vida.
Minulla oli musta koira. Hänen nimensä oli Masennus.
Aina kun musta koira ilmestyi,
tunsin oloni tyhjäksi ja elämäni hidastui.
Hän tuli yllättäen käymään, ilman mitään erityistä syytä
Musta koira sai minut näyttämään ja tuntemaan itseni vanhaksi
Kun kaikki muut nauttivat elämästä, näin kaiken mustan koiran läpi.
Mielihyvää tuottaneet asiat eivät enää tuntuneet mukavilta.
Hän pilasi ruokahaluni
Hän järsi muistini ja keskittymiskykyni riekaleiksi.
Kaikki tekemiset ja menemiset vaativat yli-inhimillistä voimaa hänen kanssaan.
Ihmisten seurassa, hän sai vainun itsetunnon rippeistäni
ja ajoi sen pois.
Suurin pelkoni oli paljastuminen.
Pelkäsin että muut tuomitsevat minut.
Häpeä ja leimautumisen pelko saivat minut murehtimaan paljastumistani.
Joten tein valtavasti töitä piilottaakseni hänet.
Tunteiden piilottaminen on uuvuttavaa
Musta koira sai minut ajattelemaan ja sanomaan kielteisiä asioita.
Hän teki minut ärtyneeksi ja ikäväksi seuraksi.
Hän otti minulta rakkauteni ja hautasi läheisyyden.
Hänestä kaikkein ihaninta oli herättää minut toistuvilla ja kielteisillä ajatuksilla.
Hänestä oli mukava muistuttaa, kuinka uupunut olisin seuraavana päivänä.
Mustan koiran omistaminen ei ole samaa kuin alakulo tai surullisuus.
Pahimmillaan se on kuin et pystyisi lainkaan tuntemaan.
Kun vanhenin, niin musta koira kasvoi
ja hän alkoi roikkumaan seurassani jatkuvasti.
Ajoin hänet pois millä tahansa, jonka ajattelin tehoavan.
Mutta useimmiten hän onnistui kukistamaan minut
alaspainumisesta tuli helpompaa kuin nousemisesta.
Joten minusta tuli taitava lääkitsemään itseäni,
vaikkei se ikinä oikeastaan auttanut.
Lopulta tunsin itseni täysin eristetyksi kaikista asioista ja ihmisistä.
Musta koira oli lopulta onnistunut kaappaamaan elämäni.
Kun menetät kaiken ilon elämästäsi, niin alat miettimään mitä merkitystä sillä on.
Onneksi hain tässä kohtaa ammattilaisen apua.
Tämä oli ensimmäinen askeleeni kohti palautumista ja elämäni käännekohta.
Opin, ettei ole väliä kuka olet
musta koira vaikuttaa miljooniin ihmisiin;
tämä piski ei syrji ketään.
Opin myös, ettei ole olemassa ihmelääkettä.
Lääkkeet voivat auttaa joitain, mutta toiset tarvitsevat muita lähestymistapoja.
Opin myös, että näyttämällä tunteensa avoimesti ja rehellisesti läheisilleen,
voi muuttaa kaiken.
Kaikkein tärkeintä oli, että lakkasin pelkäämästä mustaa koiraa ja opetin hänelle omiakin temppujani.
Mitä väsyneempi ja rasittuneempi olet, sitä kovempaa hän haukkuu,
joten on tärkeää oppia rauhoittamaan mielesi.
Tutkimustiedon perusteella säännöllinen liikunta
voi vaikuttaa lievään ja keskivaikeaan masennukseen yhtä tehokkaasti kuin masennuslääkkeet.
Mene siis kävelylle tai juokse, ja jätä rakki taaksesi.
Pidä kirjaa mielialoistasi; ajatusten kirjaaminen voi olla vapauttavaa ja antaa usein oivalluksia
Pidä myös kirjaa asioista, joista kannattaa olla kiitollinen.
Tärkeintä on muistaa, että vaikka sinusta tuntuisi kuinka pahalta tahansa ...
jos otat sopivat askeleet ja puhut sopiville ihmisille, mustan koiran päivät menevät kyllä ohi.
En sanoisi, että olen kiitollinen mustasta koirastani, mutta hän on ollut uskomattoman hyvä opettaja.
Hän on pakottanut minut arvioimaan ja yksinkertaistamaan elämääni.
Opin, että on parempi kohdata ongelmani kuin paeta niitä.
Musta koira saattaa aina olla osa elämääni
mutta hänestä ei enää koskaan kasva entisenlaista petoa.
Meillä on keskinäinen ymmärrys.
Olen oppinut tiedon, kärsivällisyyden, itsekurin ja huumorin avulla
että pahinkin musta koira voidaan parantaa.
Jos sinulla on vaikeaa, älä koskaan pelkää pyytää apua.
Se ei ole mitenkään häpeällistä
ainoa häpeä on elämäsi tuhlaaminen.
בכל פעם שהוא הופיע, הרגשתי ריקנות ונדמה כי החיים נהיו איטיים יותר.
היה לי כלב שחור. קראו לו "דיכאון".
הכלב השחור גרם לי להיראות ולהרגיש מבוגר יותר מגילי.
כשהיה נדמה לי שכל שאר העולם נהנה מהחיים, אני יכולתי רק להסתכל דרך העיניים של הכלב השחור.
פעילויות שפעם גרמו לי להנאה, פתאום הפסיקו.
הוא אהב להרוס לי את התיאבון.
הוא פגע בזיכרון שלי וביכולת להתרכז.
לעשות משהו או ללכת למקום כלשהו עם הכלב השחור, דורשים כוח על אנושי.
בסיטואציות חברתיות, הוא היה מריח אם יש לי ביטחון עצמי ומבריח אותו.
הפחד הגדול ביותר שלי היה שידעו עליו. פחדתי שאנשים ישפטו אותי.
בגלל הבושה והסטיגמה של הכלב השחור, חששתי כל הזמן שידעו עליו.
אז השקעתי כמויות של אנרגיה כדי להסתיר אותו.
להחזיק בסוד רגשי זה דבר מתיש.
הכלב השחור גרם לי להרגיש ולהגיד דברים שליליים.
הוא יכל להפוך אותי לבלתי נסבל ולכך שקשה להיות לידי.
הוא היה לוקח את האהבה שלי וקובר את האינטימיות שלי.
הוא הכי אהב להעיר אותי עם מחשבות שליליות טורדניות וחוזרות.
הוא גם אהב להזכיר לי כמה מותש אני הולך להיות ביום למחרת.
כשיש לך כלב שחור בחייך, זה לא כמו להרגיש מעט בדאון, מדוכדך או עצוב.
זה גרוע יותר, כי אתה מרגיש את הכל ביחד.
כשגדלתי, הכלב השחור גדל איתי.
והתחיל להסתובב לידי כל הזמן.
ניסיתי להבריח אותו עם כל מה שיכל לגרום לו לרוץ ממני.
אבל ברוב הפעמים, הוא גבר עליי.
ובשבילי לרדת למטה, הפך להיות קל יותר ויותר מאשר להתרומם שוב.
אז הפכתי להיות טוב בתרופות עצמיות, שאף פעם לא באמת עזרו...
לבסוף הרגשתי לגמרי מבודד מהכל ומכולם.
הכלב השחור הצליח לבסוף לחטוף ממני את חיי.
כשאתה מאבד את שמחת החיים, אתה מתחיל לפקפק במה המטרה של כל זה.
למזלי, זה היה הזמן שבו התחלתי לקבל עזרה מקצועית.
זה היה הצעד הראשון שלי לקראת החלמה ונקודת מפנה ענקית בחיי.
למדתי שזה לא משנה מי אתה, הכלב השחור משפיע על מליוני אנשים.
שישפיע על כולם באופן שווה.
למדתי גם שאין דבר כזה תרופת קסמים.
והכי חשוב, למדתי לא לפחד מהכלב השחור ואפילו לימדתי אותו כמה טריקים משלו.
ככל שאתה יותר עייף ויותר לחוץ, ככה הוא נובח חזק יותר.
לכן זה חשוב לדעת איך להרגיע את עצמך ואת המחשבות שלך.
מחקרים הראו שפעילות גופנית עשויה לעזור ולהיות נוגדת דיכאון.
אז צאו לטייל או לרוץ והשאירו את הכלבלב מאחור.
כתבו יומן רגשות, כשרושמים את המחשבות על הנייר, הן יכולות להיות ברורות יותר ולהעלות תובנות.
תעקבו אחרי הדברים שגורמים לכם להרגיש אסירי תודה.
הדבר הכי חשוב לזכור הוא שלא משנה כמה הכל נהיה רע, אם תעשו את הצעדים הנכונים, הכלב השחור ייעלם.
לא הייתי אומר תודה על הכלב השחור, אבל הוא היה מורה מדהים.
הוא הכריח אותי להעריך מחדש את חיי ולהפוך אותם לפשוטים יותר.
למדתי שבמקום לברוח מהבעיות, עדיף לחבק אותם.
הכלב השחור אולי תמיד יהיה חלק מחיי, אבל הוא לא יהיה עוד החיה הרעה.
יש בינינו הבנה.
למדתי שבעזרת ידע, סבלנות, משמעת והומור, הכלב השחור ביותר יכול לעזור להחלים.
אם אתם חווים קושי, אף פעם אל תפחדו לבקש עזרה. אין בכך שום בושה.
הבושה היחידה היא להפסיד את החיים.
Volt egy fekete kutyám. Depresszió volt a neve.
Minden alkalommal, mikor a fekete kutya feltűnt,
üresnek éreztem magam, és az életem kezdett lelassulni.
Meg tudott lepni egy váratlan, minden ok nélküli látogatással.
A fekete kutya miatt idősebbnek éreztem magam és néztem ki, mint valójában voltam.
Mikor mindenki más a világon élvezte az életét, én csak a fekete kutyán keresztül tudtam látni azt.
Tevékenységek, amik korábban boldoggá tettek, hirtelen megszűntek azzá tenni.
Szerette elrontani az étvágyam.
Szétrágta az emlékezetem és a koncentráló képességem.
Bármit tenni, bárhová menni a fekete kutyával emberfeletti erőt igényelt.
Társas helyzetekben kiszimatolta a magabiztosságom
és elüldözte azt.
A legnagyobb félelmem az volt, hogy mások rájönnek.
Aggódtam, hogy el fognak ítélni.
A fekete kutya szégyene és a megbélyegzése miatt folyamatosan aggódtam, hogy rá fognak jönni.
Ezért rengeteg energiát fektettem az elrejtésébe.
Egy érzelmi hazugságot fenntartani kimerítő.
A fekete kutya miatt negatív gondolataim voltak, és elutasító voltam.
Ingerlékennyé és nehézzé tett a környezetem számára.
Elvette a szeretetem és elásta az intimitásom.
Semmit sem szeretett jobban, mint hogy felébresszen visszatérő és negatív gondolatokkal.
Arra is szeretett emlékeztetni, hogy milyen kimerült leszek másnap.
Egy fekete kutyával élni nem azt jelenti, hogy egy kicsit lenn vagy, szomorú vagy...
hanem teljesen üresnek is érezheted magad.
Ahogy idősebb lettem, a fekete kutya nagyobb lett
és már folyamatosan jelen volt.
Próbáltam mindennel elűzni, amiről azt hittem, hogy futásnak eresztheti.
De gyakrabban inkább ő nyert.
Leereszkedni egyszerűbbé vált, mint újra felkelni.
Ezért saját magamat orvosoltam
ami soha sem segített igazán.
Végül mindentől és mindenkitől teljesen elszigetelve éreztem magam.
A fekete kutyának sikerült elvennie az életem.
Mikor minden örömöt elveszítesz az életben, megkérdőjelezheted, hogy értelme is van élni.
Szerencsére ekkor fordultam szakmai segítséghez.
Ez volt az első lépés a felépülés irányába és életem egyik legnagyobb fordulópontja is.
Rájöttem, hogy nem számít, ki vagy
a fekete kutya emberek millióit érinti;
Bárki kutyája lehet.
Azt is megtanultam, hogy nincs csodafegyver vagy varázsszer rá.
A gyógyszerek segíthetnek egyeseknek, de másoknak lehet inkább másra van szükségük.
Azt is megtanultam, hogy őszintének és hitelesnek lenni azokhoz, akik közel állnak hozzád,
teljes változást hozhat.
A legfontosabb, hogy megtanultam nem félni a fekete kutyától, és még pár trükköt is megtanítottam neki.
Minél fáradtabb és stresszesebb vagy, annál hangosabban ugat,
ezért fontos megtanulni, hogyan csendesítsd le az elméd.
Klinikailag bizonyított, hogy a rendszeres testedzés
éppannyira tud segíteni az enyhe és közepes depresszió kezelésében, mint az antidepresszánsok.
Szóval menj el sétálni vagy fuss egyet, hogy hátrahagyd.
Vezess hangulatnaplót; leírni a gondolataidat katartikus hatású és gyakran hasznos lehet
Tartsd szem előtt a dolgokat, amiért hálás vagy.
A legfontosabb dolog, amire emlékezned kell, hogy nem számít, milyen rosszra is fordul...
ha megteszed a megfelelő lépéseket, és a megfelelő emberekkel beszélsz, a fekete kutya napok el tudnak és el is fognak múlni.
Nem mondom, hogy hálás vagyok a fekete kutyának, de egy elképesztő tanár volt.
Arra kényszerített, hogy újraértékeljem és leegyszerűsítsem az életem.
Megtanultam, hogy ahelyett, hogy elfutnék a problémáim elől, jobb felvállalni őket.
A fekete kutya talán mindig az életem része lesz
de soha többé nem lesz az a szörnyeteg, ami volt.
Megértjük egymást.
Tudáson, türelmen, fegyelmen és humoron keresztül megtanultam,
hogy a legrosszabb fekete kutyát is meg lehet gyógyítani.
Ha nehézségekkel küzdesz, ne félj segítséget kérni.
Semmi szégyen nincs ebben.
Az egyetlen szégyen: lemaradni az életedről.
Avevo un cane nero. Si chiamava depressione.
Ogni volta che il cane nero appariva
mi sentivo vuoto e la mia vita sembrava rallentare.
Poteva farmi visita inaspettatamente senza un motivo o una particolare circostanza.
Il cane nero mi faceva apparire e sentire più vecchio dei miei anni.
Mentre il resto del mondo sembrava godersi la vita, io potevo solo vederla attraverso il cane nero
Le attività che di solito mi davano piacere, all’improvviso smisero di interessarmi.
Gli piaceva rovinarmi l’appetito
Rosicchiava la mia memoria e la mia capacità di concentrazione.
Fare qualsiasi cosa o andare da qualsiasi parte con il cane nero richiedeva una forza soprannaturale.
Negli incontri sociali, poteva fiutare la minima fiducia in me stesso
e scacciarla via.
La mia paura più grande era di essere scoperto.
Temevo che la gente mi avrebbe giudicato.
A causa della vergogna e dei segni lasciati dal cane nero, ero costantemente preoccupato di essere scoperto.
Così investivo un gran numero di energie per nasconderlo.
Mantenere una bugia sul proprio stato emotivo è estenuante.
Il cane nero poteva farmi pensare e dire cose negative.
Poteva rendermi irritabile e difficile da avere accanto.
Poteva prendere il mio amore e seppellire la mia intimità.
Non amava nient’altro che svegliarmi con pensieri negativi e ossessionanti.
Gli piaceva anche ricordarmi quanto poi sarei stato esaurito il giorno successivo.
Avere un cane nero nella tua vita non è semplicemente sentirsi un po’ giù, un po’ tristi o malinconici…
nel peggiore dei casi significa non riuscire a provare qualsiasi sentimento.
Più andavo avanti con gli anni, più il cane nero diventava grande
e cominciava a starmi intorno tutto il tempo.
Lo scacciavo con tutto quello che credevo potesse farlo scappare via.
Ma molto spesso era lui a spuntarla
e scendere in basso diventò più facile che rialzarsi.
Così ero diventato piuttosto bravo nell’automedicarmi...
che non è mai stato realmente di aiuto.
Alla fine mi sentivo totalmente isolato da chiunque o da qualunque cosa.
Il cane nero era finalmente riuscito a dirottare la mia vita.
Quando si perde tutta la gioia di vivere, si può cominciare ad interrogarsi sul senso stesso della vita.
Per fortuna questo è stato il periodo in cui ho cercato un aiuto professionale.
È stato il primo passo verso la guarigione e un punto di svolta importante nella mia vita
Ho imparato che non importa chi sei
il cane nero colpisce milioni e milioni di persone.
può toccare a chiunque.
Ho anche imparato che non esiste nessuna pillola magica.
I farmaci possono aiutare alcuni, e altri magari potrebbero aver hanno bisogno di tutt’altro approccio.
Ho imparato anche che essere sinceri e autentici sulle proprie emozioni con quelli che ti sono più vicini,
può rappresentare il vero cambio di rotta.
Sopratutto ho imparato a non avere paura del cane nero e dal canto mio l’ho ammaestrato con alcuni nuovi trucchi.
Più sei stressato e stanco, più forte lui abbaierà,
quindi è importante imparare a calmare i pensieri.
È stato clinicamente testato che un regolare esercizio fisico
può essere efficace nel trattamento della depressione lieve e moderata, al pari degli antidepressivi.
quindi esci a fare una camminata o a correre, e lascia a casa il bastardo.
Tieni un diario giornaliero sul tuo umore; mettere nero su bianco i propri pensieri può essere catartico e spesso illuminante.
Inoltre tieni a mente tutte le cose per le quali devi essere grato.
La cosa più importante da ricordare è che non importa quanto male stia andando...
se fai i passi giusti, parli con le persone giuste, i giorni del cane nero possono passare e passeranno.
Non direi che sono grato per aver conosciuto il cane nero, ma lui è stato un maestro eccezionale.
Mi ha costretto a rivalutare e semplificare la mia vita.
Ho imparato che piuttosto che fuggire dai miei problemi, è meglio affrontarli.
Il cane nero potrebbe far parte per sempre della mia vita
ma non sarà mai la bestia che era prima.
Ora noi abbiamo un’intesa.
Ho imparato che attraverso la conoscenza, la pazienza, la disciplina e l’umorismo
anche il peggior cane nero può essere guarito.
Se sei in difficoltà, non avere mai paura di chiedere aiuto
Non devi assolutamente vergognarti
L’unica vergogna sarebbe perdersi la propria vita.
黒い犬を飼ってたんだ。名前は「うつ病」。
黒い犬が現れるときはいつだって、
空っぽに感じて、人生が止まったみたいだった。
何の理由も出来事も関係なく、 突然現れては私を驚かすんだ。
黒い犬のせいで、気持ちも見た目も 年齢よりずっと老けてしまった。
周囲は人生を謳歌しているように見えるときでも、 黒い犬を通してしか世界が見えなかった。
いつもは心から楽しめたことも、そう思えなくなった。
黒い犬は、私の食欲さえ消し去ってしまった。
私の記憶も集中力も、粉々に噛み砕かれてしまった。
何をするにも、どこに行くにも、黒い犬を連れて回るには 超人的な努力が必要だった。
外でみんなと居るとき、私の自信を嗅ぎ付けては、
それをどこかへ追いやってしまうんだ。
何よりも一番恐ろしかったのは、黒い犬を飼っている事が ばれてしまうことだった。
みんなが私をそれで判断するんじゃないかと心配だった。
黒い犬について回る恥やスティグマのせいで、 ばれるんじゃないかといつもヒヤヒヤしていた。
だから、ほとんどのエネルギーを隠し通すために使っていた。
感情的なウソを突き通すことでクタクタだった。
黒い犬のせいで、消極的なことばかり 考えたり言ったりしていた。
すごくイライラさせられたし、 取っ付きにくい人になってしまった。
愛する人を奪い、友達も葬り去ってしまった。
消極的な考えが何度も浮かんでは 夜中に目を覚ましていた。
それに、明日がどれだけ疲れる日になるかって事を 思い出させるんだ。
黒い犬と人生を送るって事は、ちょっと落ち込むとか悲しむとか、ブルーになるとかじゃない。
最悪なときには、何かを感じるって事すらできなくなる。
私が成長すると、黒い犬も大きくなった。
そして、いつもついて回るようになった。
黒い犬を追い払うために、考え付くことを色々やってみた。
でも、結局いつものしかかられていた。
沈んでいるほうが、また立ち上がるよりも ずっと楽になってしまった。
自分で薬を試す方がましと思ったけど、
全然効き目はなかった。
ついには全てから完全に孤立してしまった。
黒い犬は、完全に私の人生を乗っ取ってしまった。
人生の全ての楽しみがなくなった時、
人生の意味に疑問を持ち始める。
ありがたいことに、ここで私は専門家の助けを求めた。
これが回復への最初の一歩だったし、 人生の大きな転機だった。
そして分かったんだ。 自分がどんな人かって言うのは関係ないんだ。
何百万人もの人が黒い犬の影響を受けている。
どんな人でもめぐり合う可能性があるんだ。
それに、一撃必殺の銃弾や 魔法の一粒なんてものは存在しない。
治療薬が効果のある人もいれば、 違う治療法が一緒に必要なこともある。
身近な人に対して、 感情面で誠実で正直になることが
状況の流れを一気に変える事なんだと分かった。
何よりも大事なのは、黒い犬を恐れるんじゃなく、 ちょっとした新しいトリックを教え込むこと。
自分が疲れてストレスを感じるほど、 犬はもっと大きく吠える。
だから、自分の心を落ち着かせることが 大事だって学んだんだ。
定期的な運動は、軽度から中等度のうつ病に対して
治療薬と同等の効果があると 臨床的にも認められている。
だから、歩きに、走りに外へ出よう。 犬なんて、置き去りにするんだ。
気分の日記をつけよう。思いを書き付けることで すっきりするし振り返りもできる。
感謝することも忘れないようにしよう。
覚えておくべき一番大事なことは、 どんなに状況が悪くなっても、
正しい一歩を踏み出して、正しい人の助けを得られれば、
黒い犬との日々は追いやれるって事。
黒い犬に感謝してるとは言えないけど、 いい教師だったと思う。
黒い犬のおかげで、自分の人生を再評価し、 生きやすいものにしてくれた。
問題から逃げようとするのではなく、 受け止めるほうがずっといいと分かった。
たぶん、この先も黒い犬は 私の人生の片隅にいると思う。
でも、かつての様な猛獣じゃない。
互いに分かり合った。
知識、忍耐、訓練、 そして、ユーモアを通じて学んだ。
どんなに最悪な黒い犬だって、治すことができる。
もしあなたが大変な状況にいるとしたら、 助けを求めることを恐れないで。
助けを求めることは、 全然恥ずかしいことなんかじゃない。
本当に恥ずべきことは、 人生の機会を逃すことさ。
나에게는 검은 개가 붙어 다닙니다. 개의 이름은 우울증이죠
검은 개가 나타날때 마다,
나는 공허해지고, 기력이 쇠해집니다.
검은 개는 아무때나 아무 이유없이 나타납니다.
검은 개는 나를 늙어 보이게 합니다.
세상의 즐거움이 있는 곳에서도 나는 검은 개의 눈으로 세상을 보게 됩니다.
나에게 즐거움을 주던 일들도 갑자기 더이상 즐겁지 않게 됩니다.
검은 개는 나의 식욕을 망쳐버립니다.
검은 개는 나의 기억력과 집중력을 완전히 망가뜨립니다.
검은 개가 나타나면 작은일 하나를 하려고 해도 엄청난 힘이 소모됩니다.
사람들이 많은 곳에서, 검은 개는 나의 자신감을 찾아내서,
송두리째 앗아가 버립니다.
내 자신을 누군가에게 보여주는 것이 엄청나게 두려워집니다.
사람들이 나에 대해 판단하는 것이 걱정됩니다.
검은 개가 나에게 붙어다닌다는 사실때문에 나는 창피하고 부끄러움에 사람들을 피하게 됩니다.
그래서 나는 검은 개를 극복하기 위해 엄청난 노력을 합니다.
내 감정에 솔직하지 못한 상황은 나를 매우 지치게 합니다.
검은 개는 나를 부정적으로 생각하고 말하게 합니다.
짜증을 나게 하고, 사람들과 어울리지 못하게 됩니다.
사랑하는 사람들과도 멀어지게 합니다.
검은 개는 안좋은 생각을 반복적으로 하게 만들어서 잠들지 못하게 하는 것을 좋아합니다.
그리고 내일이 얼마나 더 힘들어 질지 계속 걱정하게 만드는 것도 좋아합니다.
검은 개와 함께 한다는 것은 기분이 좀 안 좋아진다거나 우울해 지는 정도가 아닙니다.
최악의 상태에서는 완전히 혼자라는 느낌을 갖게합니다.
나이가 들어가면 검은 개도 커져갑니다.
그리고 거의 항상 주변을 맴돌게 됩니다.
검은 개를 쫓아내려고 사력을 다해보지만,
대부분의 경우 나는 검은 개에게 정복당하고 맙니다.
극복하는 것은 점점 어려워지고, 쉽게 정복당하게 됩니다.
자가 치료를 하면 다소 좋아지기도 하지만...
거의 도움이 되지 못합니다.
결국 나는 모든 사람들과 세상으로부터 완전히 고립되고,
검은 개는 마침내 내 인생을 송두리째 앗아가 버립니다.
인생의 모든 즐거움을 잃어버릴때쯤, 무엇이 문제였는지 생각해 보게됩니다.
다행히도 이렇게 생각이 들때, 전문적인 도움을 찾고자 하였습니다.
이 것이 결정적인 치유를 위한 내 인생의 전환점이 되었습니다.
이 것이 내가 누구인지와 관계가 없다는 것을 알게되었습니다.
검은 개는 수백만명 이상의 사람들을 시달리게 하고 있습니다.
누구에게나 닥칠수 있는 일입니다.
그리고, 치유를 위한 특효약은 없다는 것을 알게 되었습니다.
약물 치료가 사람에 따라 도움이 되기도 하며, 사람마다 다른 처방이 필요하다는 것을 알게되었습니다.
그리고, 가까운 사람들에게 진솔하게 나의 문제를 털어 놓았을때..
치유를 위한 전환점이 된다는 것을 알게되었습니다.
무엇보다도 검은 개를 두려워하지 않고, 다룰수 있는 방법을 알게 되었습니다.
몸이 피곤하고 스트레스가 많을때, 검은 개는 더 시끄럽게 짖습니다.
따라서, 마음의 평정을 유지하는 것이 중요합니다.
규칙적인 운동은 우울증을 완화시킵니다.
의학적으로 밝혀진 사실입니다.
산책을 하거나 조깅을 하여 검은 개가 뒤쳐지게 할 수 있습니다.
기분에 대한 기록을 해두면 기분을 관리할수 있고, 때로 중요한 깨달음을 주기도 합니다.
또한 감사하는 일들을 기록하는 것도 필요합니다.
무엇보다 중요한 것은, 아무리 상황이 안좋다고해도..
올바른 방향으로 행동하고, 도움을 줄수 있는사람들과 대화하면, 극복될수 있다는 것입니다.
검은 개가 고마운 존재라고 말할수는 없지만, 놀라운 교훈을 주는 존재라고 말하고 싶습니다.
검은 개는 나의 인생을 재평가하고, 명료하게 만들도록 요구합니다..
나의 문제를 쫓아내 버리기 보리기 보다는 그 것들을 포용해야 한다는 것을 알았습니다.
검은 개는 나에게 인생의 동반자일수 있습니다.
그렇지만 이전처럼 야수로 돌변하지 않습니다.
우리는 이해하고 있습니다.
지식과 인내심, 원칙과 여유로운 유모 감각을 통해..
최악은 검은 개도 치유될수 있다는 것을 알았습니다.
어려움이 있다면, 도움을 받는 것을 절대 두려워 하지 마십시요.
도움을 받는 것은 결코 부끄러운 일이 아닙니다.
인생을 포기하지 않는 다면 부끄러운 일이란 아무것도 없습니다.
Имав едно црно куче. Неговото име беше депресија.
Кога и да се појавеше,
се чувствував празно и животот како да стануваше побавен.
Тоа го правеше без некоја причина или повод
Црното куче ме правеше да изгледам и да се чувствувам постаро.
Кога другите уживаа во својот живот, јас тоа го гледав низ црното куче.
Активностите кои ми беа интересни, наеднаш прекинаа да ми носат задоволство.
Сакаше и да ми го нарушува апетитот.
Ми ја изџвака меморијата и способноста да се концентрирам.
Ми беше потребна натчовечка сила за да правам нешто или да одам некаде со црното куче.
Во социјални ситуации ми ја одземаше и онаа самодоверба што ја имав
и ја бркаше.
Најмногу се плашев дека ќе ме дознаат.
Се грижев дека луѓето ќе ме осудуваат.
Заради срамот и стигмата од црното куче бев константно загрижен дека ќе ме дознаат.
И вложив огромни количини енергија за да го скријам.
Чување на емоционална лага е измачувачки.
Црното куче можеше да ме направи да мислам и да кажувам негативни работи.
Можеше да ме направи раздразлив.
Ми ја земаше љубовта и ми ја закопуваше интимноста.
Многу сакаше да ме буди со високо негативно и повторувачко размислување.
Исто така сакаше да ме потсетува колку ќе бидам уморен наредниот ден.
Да се има црно куче во животот не е како да се чувствуваш тажен...
во најлош случај тоа е да си лишен од било какво чувствување.
Како што растев црното куче станување се поголемо
и постојано беше околу мене.
Го бркав со се што мислев дека би го натерало да избега.
Но многу почесто тоа победуваше
да се оди долу беше полесно отколку повторно да станам.
И станав добар во самолечење...
што всушност никогаш не помагаше.
Со тек на време станав целосно изолиран од се и од сите.
Црното куче конечно успеа да го превземе мојот живот.
Кога ќе ја изгубиш сета радост во животот почнуваш да се прашуваш што е воопшто поентата.
За среќа, побарав професионална помош.
Ова беше мојот прв чекор кон обновување и огромен пресврт во мојот живот.
Сфатив дека не е битно кој си,
црното куче влијае на милиони луѓе;
.
Исто така сфатив дека не постои некое магично апче.
Лековите можат да помогнат на некои луѓе, но на некои им е потребен целосно различен пристап.
Исто така научив дека емоционалната искреност и отвореност кон оние што ни се блиски,
може да биде пресуден фактор кон подобрување.
Што е најважно, научив да не се плашам од црното куче. Дури и го научив на неколку од моите трикови.
Колку повеќе си уморен и под стрес, толку погласно ќе лае,
затоа е важно да се научи како да се стиши умот.
Клинички е докажано дека редовното вежбање
може да биде ефективно за третирање од блага до потешка депресија колку што се и антидепресантите.
Затоа одете на прошетка или трчање и оставете го песот зад вас.
Водете си дневник на расположенија; запишувањето на мислите може да биде од голема помош.
Исто така водете сметка за работите за кои треба да бидете благодарни.
Најважното нешто што треба да го запомнете е дека без разлика колку е тешко...
ако ги направите вистинските чекори, ако зборувате со вистинските луѓе, деновите на црното куче можат и ќе поминат.
Не би можел да речам дека сум благодарен за црното куче, но ми беше извонреден учител.
Ме натера да си го преиспитам и поедноставам животот.
Научив дека наместо да ги избегнувам проблемите, подобро е да ги прифатам.
Црното куче можеби секогаш ќе биде дел од мојот живот,
никогаш нема биде чудовиштето што беше порано.
Сега имаме разбирање.
Научив дека преку трпение, дисциплина и хумор,
и најлошото црно куче може да се излечи.
Ако имате потешкотии, никогаш не плашете се да побарате помош.
Воопшто не е срамота да се направи тоа
единствениот срам е да се пропушти животот.
എനിക്ക് വിഷാദം എന്നൊരു കറുത്ത പട്ടിയുണ്ട്.
ഓരോ തവണയും അവൻ വരുമ്പോൾ
ജീവിതം മന്ദമായി , ഒരു ശൂന്യത തോന്നി.
അവൻ ഇത്
Jeg hadde en svart hund. Hans navn var depresjon
Hver gang hunden kom
følte jeg meg tom og livet gikk sakte
Han kunne komme på overaskelsesbesøk, tilsynelatende uten grunn
Hunden gjorde at jeg følte meg eldre enn jeg var
Når resten av verden virket til å nyte livet, kunne jeg bare se den gjennom hunden
Aktiviteter som tidligere ga meg glede, gjorde ikke det lengre
Han likte å ødelegge apetitten min
Han spiste opp hukommelsen og konsentrasjonen min
Å gjøre noe eller gå steder med hunden krevde enorme krefter
I sosiale situasjoner kunne ha sniffe opp all selvsikkerheten jeg hadde
og jage den bort
Min største frykt var for å bli avslørt
Jeg bekymret meg for om folk ville dømme meg
På grunn av skammen for den svarte hunden, var jeg hele tiden redd for å bli avslørt
Så jeg brukte masse krefter på å skjule han
Å holde på en emosjonell løgn er slitsomt
Den svarte hunden kunne få meg til å tenke og si negative ting
Han kunne gjøre meg irritabel og vanskelig
Han tok i fra meg kjærligheten og nærheten
Han elsket å vekke meg opp med repiterende og negativ tenkning
Han likte å påminne meg om hvor sliten jeg ville være neste dag
Å ha en svart hun i livet handler ikke bare om å føle seg trist
på det verste handler det om å ikke føle i det hele tatt
Etter hvert som jeg ble eldre, ble hunden større
og han begynte å være med meg hele tiden
Jeg jagde han bort med alt jeg tenkte ville få ha til å forsvinne
Men ofte vant han
Å synke sammen ble lettere enn å reise seg opp igjen
Så jeg ble veldig god til selvmedisinering
som aldri egentlig hjalp
Til slutt følte jeg meg isolert fra alt og alle
Hunden hadde lyktes i å kapre livet mitt
Når man mister all glede i livet kan man begynne å lure på hva meningen med det er
Heldigvis var det nå jeg søkte profesjonell hjelp
Dette var mitt første steg mot bedring
Jeg lærte at det ikke betyr noe hvem du er
Hunden påvirker millioner på millioner av mennesker
og ødelegger mange muligheter
Jeg lærte også at det ikke finnes en magisk kur eller pille
Medisiner kan hjelpe noen, mens andre trenger noe annet
Jeg lærte at å være emosjonelt ærlig til de som er nær meg
kan utgjøre enorm forskjell
Viktigst lærte jeg å ikke være redd for hunden og jeg lærte han noen triks selv
Jo mer stresset du er, jo høyere bjeffer hunden
så det er viktig å lære seg å gi hjernen ro
Det er klinisk bevist at regelmessig trening
kan være like effektiv som antidepressiver ved mild til moderat depresjon
Så gå eller jogg en tur og la hunden være igjen
Før en humørdagbok - det kan gi innsikt
Følg med på ting du kan være takknemmelig for
Og viktigst: husk at uansett hvor ille det blir
hvis du tar riktige valg og søker hjelp, så vil hunden forsvinne
Jeg ville ikke si jeg er takknemmelig for hunden, men han er en god lærer
Han tvingte meg til å re-evaluere og forenkle livet mitt
Jeg lærte at å flykte fra mine problemer aldri hjelper
Den svarte hunden vil alltid være en del av livet mitt
men han vil aldri være det monsteret han var
Vi har en felles forståelse
Jeg har lært gjennom erfaring, tålmodighet, disiplin og humor
at den verste hunden kan heles
Hvis du er har det vanskelig, vær aldri redd for å be om hjelp
Det er ingen skam i å gjøre det
det eneste som er synd er å gå glipp av livet
Ik had een zwarte hond. Hij heette Depressie.
Als hij opdaagde,
voelde ik me leeg en het leven leek te vertragen.
Hij kon me zonder reden verrassen met een bezoek.
De zwarte hond liet me er ouder voelen en uitzien dan ik was.
Terwijl iedereen leek te genieten, bekeek ik alles door zijn bril.
Dingen waar ik vroeger zo van hield, verloren hun glans.
Hij hield ervan mijn eetlust te bederven
Hij vrat aan mijn geheugen en mijn vermogen om me te concentreren.
Iets doen of ergens naartoe gaan, vergt met de zwarte hond bovenmenselijke kracht.
Op feestjes knaagde hij aan elk restje zelfvertrouwen wat ik nog had...
...en joeg het weg
Mijn grootste angst was dat ze het zouden merken.
Ik maakte me zorgen dat mensen mij zouden veroordelen.
Door de schaamte en stigmatisering was ik voortdurend bang om door de mand te vallen.
Ik stak hopen energie in het verbergen van de hond.
Een emotionele leugen volhouden, is vermoeiend.
De zwarte hond liet me negatieve dingen denken en zeggen.
Hij maakte me prikkelbaar en moeilijk in de omgang.
Hij maakte een lachertje van mijn liefde en intimiteit.
Hij deed niets liever dan me wakker maken met herhalende negatieve gedachten.
En herinnerde me eraan hoe uitgeput ik de volgende dag zou zijn.
Het is niet alleen je een beetje lusteloos, verdrietig of somber voelen...
In het ergste geval voel je helemaal niets meer.
Naarmate ik ouder werd, werd de zwarte hond groter
en begon hij steeds vaker op te duiken.
Ik probeerde hem met allerlei middelen te verjagen.
Maar meestal won hij.
Me laten gaan werd steeds makkelijker dan terug opveren.
Ik werd nogal goed in zelfmedicatie...
die nooit echt hielp.
Ik voelde me uiteindelijk helemaal geïsoleerd van alles en iedereen.
De zwarte hond was er eindelijk in geslaagd mijn leven in te palmen.
Wanneer je alle vreugde leven verliest, begin je je af te vragen wat voor zin het nog heeft.
Gelukkig zocht ik toen professionele hulp.
Dit was mijn eerste stap op weg naar herstel en een belangrijk keerpunt in mijn leven.
Ik heb geleerd dat het niet uitmaakt wie je bent,
de zwarte hond duikt op bij miljoenen mensen,
een straathond die geen onderscheid maakt.
Ik heb ook geleerd dat een zilveren kogel of magische pil niet bestaat.
Medicatie helpt sommigen, terwijl voor anderen wellicht een heel andere benadering nodig is.
Emotioneel echt en authentiek zijn tegenover je familie
kan een absolute doorbraak betekenen.
Maar het belangrijkste, ik verloor mijn angst voor de zwarte hond. Ik leerde hem zelf een paar nieuwe kunstjes.
Hoe vermoeider en gestresseerder je bent, des te luider hij blaft,
dus moet je leren je gedachten te kalmeren.
Het is klinisch bewezen dat regelmatig sporten
even effectief als antidepressiva is voor de behandeling van milde tot matige depressie.
Ga wandelen of lopen en laat het mormel achter.
Hou een dagboek van je stemming bij. Je gedachten op papier zetten, werkt verlossend en geeft inzicht.
Hou ook bij waar je dankbaar voor moet zijn.
Wat je zeker moet onthouden, hoe slecht het ook gaat...
is dat als je de juiste stappen zet en met de juiste mensen praat, de zwarte-honddagen voorbijgaan.
Ik zeg niet dat ik dankbaar ben voor de zwarte hond, maar hij is een ongelooflijke leraar geweest
Hij dwong me om mijn leven opnieuw te evalueren en te vereenvoudigen.
Ik heb geleerd dat, eerder dan weglopen van mijn problemen, het beter is om ze te omarmen.
De zwarte hond zal mogelijk altijd een deel van mijn leven blijven,
maar hij zal nooit meer het beest zijn dat hij ooit was.
We begrijpen elkaar.
Ik heb geleerd dat door kennis, geduld, discipline en humor
de ergste zwarte hond genezen kan worden.
Als je in moeilijkheden bent, aarzel dan nooit om hulp te vragen.
Dat is absoluut geen schande,
de enige schande is dat je je leven vergooit.
Eu tinha um cão preto. O seu nome era depressão
Sempre que o cão aparecia,
eu sentia-me vazio e a vida parecia desacelerar.
Ele surpreendia-me com uma visita, sem razão aparente ou ocasião.
O cão preto fazia-me parecer e sentir mais velho do que eu era na realidade.
Enquanto o resto do mundo parecia aproveitar a vida, eu via tudo através do cão
Atividades que habitualmente me davam prazer, deixaram de o fazer.
Ele gostava de estragar o meu apetite.
Ele mastigou a minha memória e capacidade de concentração.
Para fazer qualquer coisa ou ir a qualquer lugar com ele era preciso uma força sobre humana.
Em eventos sociais ele espantava para longe
qualquer confiança que eu tivesse
O meu maior medo era ser descoberto.
Eu preocupava-me que as pessoas me pudessem julgar.
Por causa da vergonha e o estigma do cão preto eu estava constantemente preocupado em ser descoberto.
Então eu investi grandes quantidades de energia para encobri-lo.
Manter uma mentira emocional é desgastante
O cão preto por vezes fazia-me pensar e dizer coisas negativas.
Ele tornava-me irritável e difícil de ter por perto.
Ele tinha a capacidade de levar o meu amor e enterrar a minha intimidade.
Ele adorava acordar-me com pensamentos repetitivos e negativos.
Ele também gostava de me lembrar quão exausto eu estaria no dia seguinte.
Ter um cão preto na sua vida não é tanto acerca de sentir-se um pouco em baixo ou triste...
na pior das hipóteses é estarmos completamente desprovidos de sentimento.
Quando envelheci, o cão preto tornou-se maior
e começou a estar presente o tempo todo.
Eu perseguia-o com qualquer coisa que tivesse à mão e pensei que conseguiria mandá-lo embora.
Mas na maioria das vezes ele ganhava esta luta,
e cair tornou-se mais fácil do que levantar-me de novo.
Então eu tornei-me muito bom em automedicação...
que nunca realmente ajudou.
Eventualmente, senti-me totalmente isolado de tudo e de todos.
O cão preto tinha finalmente conseguido sequestrar a minha vida.
Quando se perde a vontade de viver, começamos a questionar o sentido da vida.
Felizmente este foi o momento em que eu procurei ajuda profissional.
Este foi o meu primeiro passo para a recuperação e um importante ponto de viragem na minha vida
Eu aprendi que não importa quem somos
o cão preto afeta milhões e milhões de pessoas
é um cão muito democrático.
Aprendi também que não existe nenhuma bala de prata ou pílula mágica.
A medicação pode ajudar uns e outros podem precisar de uma abordagem completamente diferente.
Aprendi também que ser emocionalmente sincero e autêntico para com aqueles que estão perto de nós,
pode ser determinante.
O mais importante é que eu aprendi a não ter medo do cão preto e até lhe ensinei alguns truques novos da minha autoria.
Quanto mais cansado e stressado estiver, mais alto ele ladra,
por isso é importante aprender a acalmar a sua mente.
Foi clinicamente comprovado que o exercício regular
pode ser tão eficaz no tratamento da depressão moderada como os antidepressivos.
Então, faça uma caminhada ou dê uma corrida e deixe-o para trás.
Colocar os seus sentimentos no papel pode ser libertador e revelador.
Lembre-se das coisas pelas quais está grato.
O mais importante é lembrar, não importa o quão más as coisas fiquem,
se der os passos certos, falar com as pessoas certas, os dias na companhia do cão preto vão passar.
Eu não diria que estou grato pelo cão preto, mas ele tem me ensinado muito.
Ele forçou-me a reavaliar e a simplificar a minha vida
Eu aprendi que, em vez de fugir dos meus problemas é melhor aceitá-los.
O cão preto talvez faça sempre parte da minha vida
mas ele nunca mais será o monstro que ele era.
Nós temos um entendimento.
Aprendi que através do conhecimento, paciência, disciplina e humor
o pior cão preto pode ser curado.
Se estiver em dificuldade, nunca tenha medo de pedir ajuda.
Não há absolutamente nenhuma vergonha em fazê-lo
a única vergonha está em desperdiçar a vida.
Am avut un caine negru.
Il chema Depresie.
Cand câinele negru îsi fácea aparitia,
má simteam golit, iar viata parea cá merge mai încet.
Má putea surprinde cu o vizitá,
fárá motiv sau ocazie.
Câinele negru má fácea sá arát si sá simt,
mai vârstnic decât sunt.
Când ceilalti páreau sá se bucure de viatá
eu o puteam vedea doar prin ochii câinelui.
Activitátile care de obicei îmi fáceau plácere
deodatá au încetat sá îmi mai placá.
Ii plácea sá îmi strice pofta de mâncare.
Mi-a ros memoria
si capacitatea de concentrare.
Pentru a face orice sau a merge oriunde cu câinele negru
îmi cerea puteri supraomenesti.
In societate, adulmeca încrederea ce o aveam în mine
si o alunga.
Cel mai mult, îmi era fricá cá se va afla.
Má temeam cá oamenii má vor judeca.
Din cauza rusinii si stigmatului de a avea câine negru
Eram tot timpul îngrijorat cá se voi fi descoperit.
Asa cá am investit enorm de multa energie, pentru a-l acoperi.
A sustine permanent o minciuna afectivá, este epuizant.
Câinele negru má putea face sá gândesc si sá spun lucruri negative.
Má putea face iritabil si greu de suportat.
Avea sá îmi ia iubirea si sá îmi îngroape relatiile intime.
Nimic nu-i plácea mai mult decât sá má trezeascá
cu gánduri extrem de repetitive si negative.
Ii mai placea si sá-mi aminteascá cât de obosit voi fi a doua zi.
A avea un câine negru in viata ta, nu e doar sa te simti cázut,
trist sau melancolic,
cel mai rau este sá fii golit de senzatia de a fi om complet.
Cu vârsta, câinele negru s-a fácut tot mai mare
si a început sá îmi stea în preajmá, mai tot timpul.
L-am alungat cu orice am crezut cá îl va pune pe fugá,
dar cel mai adesea má domina el.
A má supune, devenise mai usor decât a má opune.
Asa cá am devenit priceput mai degraba la a má trata singur.
Lucru care nu mi-a fost de ajutor vreodata.
Intr-un final am ajuns sa ma simt izolat de tot si de toti.
Câinele negru ajunsese în sfârsit sá îmi fure viata.
Când îti pierzi toatá bucuria vietii începi sá te întrebi
care îi mai este rostul.
Din fericire, cam atunci am cautat ajutor de specialitate.
Acesta e primul pas spre recuperare si un punct de cotiturá în viata mea.
Am învátat cá nu conteaza cine esti,
câinele negru afecteaza milioane si milioane de oameni,
e o potaie care se lipeste de oricine.
Am mai aflat si cá nu existá un remediu anume sau pastilá minune,
Pilulele pot ajuta pe unii, altii ar putea avea nevoie de alte solutii.
Am mai aflat ca a fi cu adevarat deschis si sincer cu cei apropiati
poate fi atitudinea care poate cu adevárat sá schimbe jocul.
Cel mai important, am învátat sá nu-mi mai fie fricá de câinele negru,
si l-am dresat cu câteva trucuri inventate de mine.
Cu cât esti mai stresat si obosit, cu atat latrá mai tare,
asa cá este important sá înveti cum sá îti faci mintea sá tacá.
E clinic dovedit, cá exercitiile fizice regulate, pot fi la fel de eficiente
în depresiile usoare si medii, precum pastilele antidepresive.
Asa cá iesi la plimbare sau aleargá si lasá javra în urma ta.
Tine un jurnal al starii de spirit.
A-ti scrie gândurile te poate purifica si ajuta sá te întelegi.
De asemenea, fii atent la lucrurile de care trebuie sá fii recunoscátor.
Cel mai important e sá tii minte cá, oricât de ráu ar merge lucrurile
daca faci pasii corecti,
daca vorbesti cu cine trebuie,
zilele câinelui negru pot si vor trece.
Nu asi spune cá îi sunt recunoscátor câinelui negru,
dar a fost un profesor foarte bun.
M-a obligat sá îmi reevaluez si sá îmi simplific viata.
Am învátat cá în loc sá fug de problemele mele
e mai bine sá le îmbrátisez.
Câinele negru, poate cá va rámâne, cu mine tot restul vietii,
dar nu va mai fi acea bestie care a fost.
Avem o întelegere.
Am ajuns sá înteleg, prin cunoastere, rábdare, discipliná si umor
cá chiar si cel mai ráu câine negru poate fi condus spre vindecare.
Daca te afli în dificultate nu-ti fie teama sa ceri ajutor.
Nu este nici o rusine în asta.
Singura rusine este sá absentezi din viata ta.
Depresie Primeste ajutor Fii ajutat
Traducere: Alex Nita; 2015
У меня была черная собака и звали ее Депрессия.
Когда она появлялась, я чувствовал себя опустошенным
и мне казалось, что жизнь замедляется.
Она могла прийти просто так, без всякого повода или причин.
Из-за черной собаки я выглядел и чувствовал себя старше своих лет.
Пока остальные наслаждались жизнью, я мог эту жизнь только наблюдать сквозь черную собаку.
То, от чего я раньше получал удовольствие, внезапно поблекло.
Черной собаке нравилось портить мне аппетит.
Она жевала моя память и способность сконцентрироваться.
Если я куда-то шел или что-то делал вместе с черной собакой, это отнимало у меня все силы.
При общении с людьми собака вынюхивала мою уверенность
и прогоняла ее прочь.
Больше всего я боялся, что люди об этом узнают.
Я переживал, что меня станут осуждать.
Я стыдился своей черной собаки и всячески пытался ее скрыть.
Я тратил на это огромное количество сил и энергии.
Это так выматывает - постоянно быть в состоянии эмоциональной лжи.
Черная собака заставляла меня думать и говорить неприятные вещи.
Я стал раздражительным и вспыльчивым.
Она отняла у меня любовь и близость.
Ей доставляло огромное удовольствие постоянно будить меня в плохом настроении.
Она также любила напоминать мне, каким трудным будет грядущий день.
Когда в вашей жизни есть черная собака, вы не просто чувствуете себя расстроенным или грустным,
хуже всего, что вы вообще ничего не чувствуете.
Чем старше я становился, тем больше становилась моя собака.
Теперь она была постоянно рядом.
Я пытался отпугнуть ее всеми известными мне способами.
Но на нее почти ничего не действовало.
Легче было смириться, чем бороться с ней.
И я прибегал к средствам самолечения...
которые на самом деле совсем не помогали.
В конце концов я самоизолировался от всех и вся.
Черная собака захватила власть над моей жизнью.
Когда вы теряете всю радость жизни, вы задаете себе вопрос о ее смысле.
К счастью, именно тогда я обратился за помощью к специалисту.
Это стало первым шагом к выздоровлению и поворотной точкой в моей жизни.
Я понял, что кем бы вы ни были,
черная собака способна повлиять на миллионы и миллионы жизней;
перед ней все люди равны.
Я также осознал, что не существует какого-либо универсального средства борьбы с ней.
В лечении от депрессии нужен индивидуальный подход.
Я понял, что эмоциональная открытость и внимание к тем, кто вам дорог,
может в корне изменить ситуацию.
Самое важное правило - не бояться черной собаки, а учить и дрессировать ее.
Чем больше вы поддаетесь унынию и усталости, тем громче она лает,
значит, важно научиться успокаиваться.
Исследования показали, что регулярные занятия спортом
весьма эффективны в качестве антидепрессантов.
Почаще выходите на прогулку или пробежку, загоняйте эту собачонку до изнеможения.
Ведите дневник настроения: изложение мыслей на бумаге поможет облегчить душу и осознать ошибки.
Также учитесь замечать все хорошее, что с вами происходит.
Независимо от того, насколько сложная у вас ситуация,
если вы предпримите нужные меры, поговорите с нужными людьми, то вы освободитесь от власти черной собаки.
Не могу сказать, что я благодарен своей черной собаке, но она многому меня научила.
Она подтолкнула меня к пересмотрению и упрощению своих взглядов на жизнь.
Я понял, что вместо того, чтобы убегать от своих проблем, надо научиться справляться с ними.
Черная собака всегда будет частью моей жизни,
но она больше не будет тем чудовищем, которым была.
У нас теперь взаимопонимание.
С помощью знаний, терпения и юмора
можно обуздать даже самую вредную черную собаку.
Когда вы испытываете трудности, не бойтесь просить о помощи.
В этом нет ничего постыдного,
стыдно терять контроль над свей жизнью.
Mal som čierneho psa, volal sa depresia
Kedykoľvek čierny pes prišiel,
cítil som sa prázdny a zdalo sa,
že život sa spomalil
Prekvapil ma svojou prítomnosťou
len tak pre nič za nič
Vďaka čiernemu psovi som vyzeral
a cítil sa staršie ako naozaj som
Zatiaľ čo si zvyšok sveta užíval život,
ja som ho videl len cez čierneho psa
Aktivity, ktoré som mal rád,
mi zrazu prestali prinášať potešenie
Zničil mi apetít
Požuval mi pamäť a schopnosť sústrediť sa
Robiť alebo ísť hocikam si s čiernym psom
vyžadovalo nadľudskú silu
V spoločnosti vyňuchal
aj ten zvyšok sebavedomia,
čo som mal a odohnal ho
Moja najväčšia obava bola,
že sa naňho príde
Bál som sa,
že ma ľudia budú súdiť
Kvôli hanbe a stigme z čierneho psa
som sa neustále obával,
že sa naňho príde
Takže som investoval nemálo úsilia,
aby som ho zakryl
Držať krok s citovou lžou je vysiľujúce
Čierny pes ma mohol nútiť
myslieť si a hovoriť negatívne veci
Mohol ma podráždiť
a bol som nepríjemným spoločníkom
Zobral mi lásku
a pochoval intimitu
Najviac miloval, keď ma mohol zobudiť
s opakujúcim sa a negatívnym myslením
Taktiež mi rád pripomínal,
ako budem na ďalší deň zničený
Mať čierneho psa vo svojom živote
nie je ani tak o tom,
že ste smutný alebo skľúčený...
v tom najhoršom je to o tom,
že ste zbavený akéhokoľvek cítenia
Ako som starol,
čierny pes rástol
a začal sa motať okolo mňa čoraz viac
Snažil som sa ho odplašiť s hocičím,
o čom som si myslel, že ho pošle preč
Ale on skôr stále vyhrával
Ísť dole bolo ľahšie ako znova vstať
Takže som sa zlepšil v seba medikácii...
čo v skutočnosti nikdy nepomohlo
Napokon som sa cítil úplne izolovaný
od všetkého a všetkých
Čierny pes nakoniec uspel
v ukradnutí môjho života
Keď stratíte všetku radosť v živote,
môžete začať pochybovať o tom,
aký má vlastne zmysel
Našťastie toto bol ten bod,
kedy som vyhľadal profesionálnu pomoc
Toto bol môj prvý krok
na ceste k uzdraveniu
a hlavný bod zlomu v mojom živote
Naučil som sa,
že nezáleží na tom, kto ste,
čierny pes napáda milióny a milióny ľudí,
je to kríženec,
ktorý dáva každému rovnakú šancu
Tiež som sa naučil,
že neexistuje žiadna
strieborná guľka ani magická pilulka
Lieky môžu zabrať jednému
a iní možno potrebujú úplne iný prístup
Taktiež už viem, že byť úprimný o svojich
citoch k tým, ktorí sú vám najbližšie,
je celkom zásadné
To najdôležitejšie, naučil som sa
nebáť sa čierneho psa
a naučil som ho zopár nových trikov
Čím viac ste unavený a vystresovaný,
tým hlasnejšie breše,
takže je dôležité upokojiť svoju myseľ
Je klinicky preukázané,
že pravidelné cvičenie vie byť také účinné
v boji s depresiou ako antidepresíva
Takže sa choďte prejsť alebo
zabehať si a nechajte ho doma
Veďte si denník nálad,
dostať myšlienky na papier je katarzné
a často vám umožní hlbší náhľad
Taktiež si sledujte veci,
za ktoré ste vďačný
Najdôležitejšie je pamätať si,
že akokoľvek zlé to je...
ak podniknete správne kroky,
hovoríte s tými správnymi ľuďmi,
dni čierneho psa môžu a aj pominú
Nepovedal by som,
že som čiernemu psovi vďačný,
ale bol dobrým učiteľom
Prinútil ma prehodnotiť
a zjednodušiť život
Naučil som sa, že je lepšie
čeliť problémom ako od nich utekať
Čierny pes môže byť vždy
mojim spoločníkom,
ale už nikdy nebude tou beštiou,
ktorou bol
Rozumieme si
Naučil som sa, že cez poznatky,
trpezlivosť, disciplínu a humor sa môže
aj ten najhorší čierny pes vyliečiť
Ak ste v ťažkostiach,
nikdy sa nebojte poprosiť o pomoc
Nemáte sa za čo hanbiť
Jediná hanba je zmeškať život
Imao sam crnog psa. On se zvao depresija.
Kad god bi se crni pas pojavio,
Osetio bi se prazno i život bi se nekako usporio.
Mogao je da me iznenadi sa posetom bez razloga ili posebne prilike.
Crni pas naterao me je da izgledam i da se osećam starije nego što jesam.
I dok je izgledalo da ostatak sveta uživa u životu, ja sam sve to mogao da vidim kroz crnog psa
Aktivnosti koje su mi obično donosile zadovoljstvo, odjednom su prestale.
On je voleo da kvari moj apetit.
On je progutao moju memoriju i sposobnost da se koncentrišem.
Raditi bilo šta ili ići bilo gde sa crnim psom zahteva super ljudsku snagu.
U socijalnim situacijama, on bi namirisao samopouzdanje koje imam
i oterao bi ga.
Moj najveći strah je bio da me razotkriju.
Brinuo sam da će me ljudi osuđivati.
Zbog sramote i stigme crnog psa ja sam stalno bio zabrinut da će me razotkriti.
Tako da sam uložio ogromnu količinu energije da bih ga prikrio.
Čuvanje emocionalne laži je iscrpljujuće.
Crni pas je mogao da me natera da mislim i kažem negativne stvari.
On je mogao da me učini iritantnim i teškim za druženje.
On bi uzimao moju ljubav i sahranjivao moju intimnost.
On je voleo više od svega da me budi više puta i sa negativnim razmišljanjem.
On je isto tako voleo da me podseća koliko ću iscrpljen biti sledećeg dana.
Imati crnog psa u Vašem životu nije isto kao i osećati se malo loše, tužno ili nesrećno...
ono što je najgore je potpuna lišenost osećanja.
Kako sam stario crni pas je postajao sve veći
i počeo je da se pojavljuje svuda sve vreme.
Ja bih ga terao sa bilo čim za šta sam mislio da će ga oterati.
Ali češće se dešavalo da on preovlada
i padanje je postalo lakše od ponovnog ustajanja.
Tako da sam postao poprilično dobar u lečenju samog sebe...
što nikada nije zaista pomoglo.
Na kraju sam se osetio potpuno izolovano od svega i svih.
Crni pas je konačno uspeo da otme moj život.
Kada izgubiš svu radost iz života možeš početi da se pitaš šta je poenta svega.
Srećom to je bilo vreme kada sam potražio profesionalnu pomoć.
Ovo je bio moj prvi korak ka oporavku i glavna prekretnica u mom životu.
Naučio sam da nije bitno ko ste Vi
crni pas pogađa milione i milione ljudi;
to je jednaka mogućnost za sve.
Ja sam takođe naučio da nema srebrnog metka ili magične pilule.
Lekovi mogu pomoći nekima, a drugima će možda trebati potpuno drugačiji pristup.
Ja sam takođe naučio da biti emocionalno iskren i autentičan sa onima koji su nam bliski,
može potpuno promeniti sve.
Ono što je najvažnije, ja sam naučio da se ne plašim crnog psa i dresirao sam ga sa nekoliko novih svojih trikova.
Što ste više umorni i pod stresom jače on laje,
tako da je važno da naučite kako da utišate svoj um.
Klinički je dokazano da redovno vežbanje
može biti isto tako efikasno kod lečenja blage do umerene deresije kao i antidepresivi.
Zato idite u šetnju ili trčite i ostavite psa za sobom.
Vodite dnevnik Vašeg raspoloženja; zapisivanje Vaših misli na papir može biti katarzično i često je pronicljivo.
Takođe vodite računa o stvarima na kojima ste zahvalni.
Najvažnija stvar koju treba da zapamtite je da nije bitno koliko loše može da bude...
ukoliko preuzmete prave korake, pričate sa pravim ljudima, dani crnog psa će proći.
Ne bih rekao da sam zahvalan za crnog psa, ali on je bio neverovatan učitelj.
On me je naterao da procenim i pojednostavim svoj život.
Ja sam naučio da, pre nego da bežim od problema, je bolje da ih prihvatim.
Crni pas će možda uvek biti deo mog života,
ali on nikada neće više biti zver koja je bio.
Mi imamo sporazum.
Ja sam naučio da putem znanja, strpljenja, discipline i humora
i najgori crni pas može biti izlečen.
Ukoliko Vam je teško, nikada se nemojte plašiti da pitate za pomoć.
Tu apsolutno nema mesta za sramotu
jedina sramota je da propustite život.
Jag hade en svart hund. Hans namn var depression.
Så fort den svarta hunden dök upp,
kände jag mig tom och livet verkade gå långsammare.
Han kunde överraska mig med ett besök helt utan anledning.
Den svarta hunden fick mig att se och känna mig äldre än jag är.
Medan resten av världen verkade njuta av livet, kunde jag bara se det genom den svarta hunden.
Aktiviteter som vanligtvis skänkte mig glädje, slutade plötsligt att göra det.
Han tyckte om att förstöra min aptit.
Han tuggade upp mitt minne och min förmåga att koncentrera mig.
Att göra något eller att gå någonstans med den svarta hunden kräver supermänniskokrafter.
I sociala situationer skulle han sniffa upp det lilla självförtroende jag hade
och jaga bort det.
Min största rädsla var att bli upptäckt.
Jag oroade mig för att personer skulle döma mig.
På grund av skammen och stigmatiseringen av den svarta hunden var jag ständigt orolig att jag skulle bli upptäckt.
Så jag lade stora mängder energi på att dölja honom.
Att upprätthålla en känslomässig lögn är utmattande.
Den svarta hunden kunde få mig att tänka och säga negativa saker.
Han kunde göra mig irriterad och svår att vara med.
Han skulle ta min kärlek och begrava min intimitet.
Han älskade inget hellre än att väcka mig med starkt repetitivt och negativt tänkande.
Han gillade också att påminna mig om hur utmattad jag skulle bli nästa dag.
Att ha en svart hund i sitt liv handlar inte så mycket om att känna sig lite nere, ledsen eller olycklig...
som värst handlar det om att vara fri från känslor helt och hållet.
Ju äldre jag blev, desto större blev hunden
och han började hänga omkring mig hela tiden.
Jag jagade bort honom med allt jag kunde komma på som skulle kunna få honom att springa iväg.
Ofta skulle han komma och sätta sig över mig.
Att falla blev lättare än att resa sig igen.
Så jag blev ganska bra på att självmedicinera…
vilket egentligen aldrig hjälpte.
Till slut kände jag mig totalt isolerad från allt och alla.
Den svarta hunden hade äntligen lyckats ta över mitt liv.
När man tappar all glädje i livet kan man börja ifrågasätta vad som egentligen är meningen med det.
Tack och lov, var det här tiden då jag sökte professionell hjälp.
Detta var mitt första steg mot återhämtning och en viktig vändpunkt i mitt liv.
Jag lärde mig att det inte spelar någon roll vem du är,
den svarta hunden påverkar miljoner, och åter miljoner människor;
den är en byracka som finns för alla.
Jag lärde mig också att det inte fanns någon silverkula eller något magiskt piller.
Medicinering kan hjälpa vissa och andra kan behöva en annan strategi helt och hållet.
Jag lärde mig också att om man är känslomässigt äkta och autentisk till dem som är nära en,
kan det ge en helomvändning.
Det allra viktigaste jag lärde mig var att inte vara rädd för den svarta hunden och jag lärde honom några nya egna tricks.
Ju mer stressad du är, desto högre skäller han,
så det är viktigt att lära sig hur man tystar sitt sinne.
Det är kliniskt bevisat att regelbunden träning
kan vara lika effektivt för att behandla mild till måttlig depression som antidepressiva.
Så, gå på promenad eller ta en springtur och lämna byrackan bakom dig.
För en humörsdagbok; att få ner dina tankar på papper kan vara renande och ge nya insikter.
Håll också koll på vad du har att vara tacksam för.
Det allra viktigaste att komma ihåg är att oavsett hur dåligt du mår...
om du tar de rätta stegen, och pratar med de rätta personerna, så kan och kommer du bli av med ”svarta hund-dagarna”.
Jag skulle inte säga att jag är tacksam för den svarta hunden, men han har varit en otrolig lärare.
Han tvingade mig att omvärdera och förenkla mitt liv.
Jag lärde mig att, istället för att fly från mina problem är det bättre att omfamna dem.
Den svarta hunden kommer kanske alltid att vara en del av mitt liv
Men han kommer aldrig mer att vara det odjur han en gång var.
Vi har nått en förståelse.
Jag har lärt mig att genom kunskap, tålamod, disciplin och humor
kan även den värsta svarta hunden bli något helande.
Om du har det svårt, var aldrig rädd för att be om hjälp.
Det finns absolut ingenting att skämmas för.
Den enda skammen är att gå miste om livet.
Був у мене чорний собака. Звали його депресією.
Коли він з'являвся,
я почувався спустошеним, а життя ніби зупинилось.
Його поява не завжди мала конкретну причину.
Через чорного собаку я виглядав і почувався старшим.
Коли усі навколо насолоджувались життям,
я дивився на нього лише крізь чорного собаку.
Я раптом став байдужим до занять, які раніше любив.
Собака псував мій апетит.
Він погриз мою пам'ять і здатність зосереджуватись.
Аби щось робити або йти кудись із чорним собакою,
я докладав надлюдських зусиль.
В соціальному оточенні він винюхував мою впевненість
і проганяв її.
Найбільше я боявся, що інші про все дізнаються.
Переживав, що мене будуть осуджувати.
Через сором і упередження до чорного собаки з боку інших
мене не покидав страх, що хтось його помітить.
Тож я старався з усіх сил, щоб приховати собаку.
Постійно зображати фальшиві емоції — виснажливо.
Через чорного собаку мої думки і слова стали негативними.
Інколи він змушував мене дратуватись у компанії інших людей.
Через нього я втратив кохання, а інтимне життя стало надто складним.
Його улюбленим заняттям було перебивати мій сон нав'язливими негативними думками.
Також він полюбляв нагадувати, яким виснаженим я буду наступного дня.
Життя з чорним собакою — не просто поганий настрій, сум чи нудьга...
В найгірші моменти почуттів немає зовсім.
З роками мій собака ріс
і дедалі частіше був поруч зі мною.
Я відганяв його всіма методами, які, здавалось, могли б допомогти.
Але найчастіше він таки навалювався на мене.
Падати стало легше, ніж підніматись.
Тож я звик до самолікування...
Яке, втім, ніколи не допомагало.
Зрештою, я став ізольованим від усіх і всього.
Чорний собака таки зміг захопити моє життя.
Коли втрачаєш будь-яку втіху, то починаєш замислюватись, чому ж так сталось.
На щастя саме тоді я звернувся по професійну допомогу.
Це стало моїм першим кроком до одужання і поворотним моментом у житті.
Я зрозумів, що не має значення, хто ти —
чорний собака приходить до мільйонів людей.
Будь-хто може стати його господарем.
Також я зрозумів, що немає чарівної палички чи диво-таблетки.
Комусь допомагають медикаменти, а комусь потрібен інший підхід.
Ще я усвідомив, що емоційна щирість і відвертість із близькими
можуть багато змінити.
А найважливішим є те, що я перестав боятись чорного собаки
і навіть навчив його власних команд.
Що більше втоми і стресу доводиться переживати,
то голосніше він гарчить,
тож важливо навчитись заспокоювати власні думки.
Дослідження показали, що фізичні вправи можуть бути такими ж ефективними
в лікуванні депресії легкого або середнього ступеня, як антидепресанти.
Тож вийдіть на прогулянку чи тренування — хай собацюра залишиться позаду.
Ведіть щоденник настрою. Перенісши думки на папір, можна від них звільнитись
або ж краще розібратись в собі.
Записуйте, за що ви вдячні.
Найважливіше пам'ятати, що хоч як важко іноді буває,
якщо робити правильні кроки, говорити з потрібними людьми —
дні з чорним собакою минуть.
Не те, щоб я був вдячний своєму собаці, але він став чудовим вчителем.
Він змусив мене переоцінити своє життя і спростити його.
Я зрозумів, що краще прийняти свої виклики, аніж втікати від них.
Чорний собака може назавжди залишитись зі мною,
але вже ніколи не буде таким страшним, як раніше.
Ми порозумілись.
Тепер я знаю, що завдяки знанням, терпінню, дисципліні та гумору
можна перебороти найстрашнішого собаку.
Якщо у вас проблеми, не бійтесь звернутись по допомогу.
Це зовсім не соромно —
соромно втрачати прекрасні моменти свого життя.