Ja sam migrant iz Venecuele
i živim u SAD već šest godina.
Ako me pitate o mom iseljeničkom životu,
rekla bih da sam imala sreće.
Ali nije bilo lako.
Tokom odrastanja, nikad nisam pomišljala da ću napustiti domovinu.
U svom prvom studentskom protestu sam učestvovala 2007. godine,
kada je predsednik ugasio jednu od najznačajnijih informativnih mreža.
Završavala sam osnovne studije za komunikacije,
i tad sam prvi put shvatila da ne mogu da uzimam slobodu govora zdravo za gotovo.
Znali smo da situacija postaje loša, ali ovo nismo očekivali:
ekonomska kriza, raspad infrastrukture,
nestanak struje širom grada,
propadanje javne zdravtsvene zaštite i nestašica lekova,
pojava bolesti i glad.
Preselila sam se u Kanadu sa svojim mužem 2013. godine
i uvek smo mislili da ćemo se vratiti kući kada kriza prođe.
Ali nikad nismo.
Skoro svi prijatelji iz detinjstva su otišli iz zemlje,
ali moji roditelji su još uvek tamo.
Bilo je momenata kada bih zvala mamu
i čula ljude kako vrište i plaču u pozadini
dok su dimne bombe eksplodirale na ulicama.
A moja mama bi mi, kao da nisam mogla i sama da čujem, govorila
(Priča na španskom)
"Dobro smo, ne brini."
Ali naravno, brinula sam.
To su moji roditelji, a ja sam 6500 kilometara daleko.
Danas sam samo jedna od više od četiri miliona Venecuelanaca
koji su napustili svoju zemlju.
Mnogo prijatelja su venecuelanski migranti
i u poslednjih nekoliko godina,
počeli smo da pričamo o tome kako možemo nešto da promenimo
kad živimo toliko daleko.
Tako je 2019. godine rođen Kod za Venecuelu.
Počelo je sa hakatonom zato što smo eksperti za tehnologiju,
i pomislili smo da možemo da koristimo naše veštine
kako bismo našli rešenja za ljude na tlu.
Ali prvo smo morali da nađemo eksperte koji zapravo žive u Venecueli
koji bi nas usmeravali.
Viđali bismo mnoštvo drugih hakatona
koji su osmišljavali lukava, ambiciozna, neverovatna tehnološka rešenja
koja su u teoriji zvučala sjajno, ali na kraju krajeva nisu bila delotvorna
u državama kojima su bila namenjena da pomognu.
Mnogi od nas već godinama žive preko
i mi smo odvojeni od svakodnevnih problema
sa kojima se suočavaju ljudi u Venecueli.
Tako da smo se okrenuli ka ekspertima koji su zapravo živeli unutar države.
Na primer Hulio Kastro,
doktor i jedan od lidera organizacije Medicos por la Salud.
Kada je vlada prestala da objavljuje zvanične zdravstvene podatke 2015,
dr Hulio je počeo sam da sakuplja informacije,
koristeći neformalni, ali koordinisan sistem komunikacija
preko mobilnih telefona.
Oni prate dostupno osoblje, medicinsku opremu, podatke o smrtnosti,
pojavu bolesti;
sastave ih u izveštaj;
a zatim objave to na Tviteru.
Postao je naš ekspert za sve vezano za zdravstvenu zaštitu u Venecueli.
Luis Karlos Diaz,
naširoko priznat novinar koji izveštava o cenzuri
i kršenju ljudskih prava ljudi u Venecueli,
on nam je pomogao da nađemo smisao u onome što se dešava
s obzirom na to da je vlada kontrolisala informacije.
Mi ove ljude zovemo našim herojima na zemlji.
Zahvaljujući njihovom stručnom savetu osmislili smo niz izazova
za učesnike hakatona.
Za prvi hakaton 300 učesnika
iz sedam zemalja
je moralo da smisli 16 različitih projekata.
Odabrali smo projekte sa najvećim potencijalom
i nastavili da radimo na njima nakon događaja.
Danas ću podeliti dva od naših najuspešnijih projekata
kako bih vam prikazala delić uticaja koji smo do sada ostvarili.
Zovu se MediTweet i Blackout Tracker.
MediTweer je jedan inteligentni Tviter bot
koji pomaže Velecuancima da nađu lekove koji su im potrebni.
Sada u Venecueli,
ako se razbolite i odete u bolnicu,
postoji dobra šansa da neće imati odgovarajuću medicinsku opremu za lečenje.
Situacija je toliko loša
da pacijenti često dobiju "spisak za kupovinu" od doktora
umesto recepta za lek.
Ovo sam osetila na svojoj koži.
Mojoj mami je dijagnostikovan rak 2015.
Trebalo je da se uradi lumbarna punkcija
kako bi se dobila konačna dijagnoza i plan lečenja.
Ali igla potrebna za zahvat nije bila dostupna.
U to vreme sam bila u Venecueli
i gledala kako mami svakim danom postaje sve lošije i lošije pred mojim očima.
Nakon što smo je svugde tražili, iglu smo našli na sajtu
koji je nešto tipa Ibeja Latinske Amerike.
Našla sam se sa prodavcem u pekari
i izgledalo je kao da kupujem nešto na crnom tržitu.
Mama je odnela iglu doktoru i on je odradio zahvat.
Bez ovoga, mogla je da umre.
Ali nije samo medicinska oprema problem,
i lekovi su takođe.
Kada joj je dijagnostikovana,
lekove za terapiju smo kupili u državnoj apoteci
i bili su praktično besplatni.
Ali onda je u državnoj apoteci ponestalo,
a pred nama je bilo još šest meseci terapije.
Još šest meseci terapije.
Kupili smo neke lekove onlajn i ostatak u Meksiku.
Sada je u trećoj godini remisije
i svaki put kada pozovem
ona mi kaže "Dobro sam, ne brini."
Ali ne mogu svi da priušte da odu iz države
i mnogi nisu dovoljno zdravi da putuju.
To je razlog zašto se ljudi okreću Tviteru
da kupuju i prodaju lekove koristeći haštag #ServicioPublico
što znači "javna usluga."
Naš Tviter bot skenira Tviter za haštag #ServicioPublico
i spaja korisnike koji traže određene lekove
sa onima koji prodaju višak svojih.
Takođe objedinjujemo podatke o lokaciji tih Tviter korisnika
i koristimo ih za alatku za vizualizaciju.
Ona daje lokalnim organizacijama kao što je Medicos por la Salud
uvid u to gde postoji nestašica.
Takođe možemo da primenimo i algoritme mašinskog učenja
kako bi detektovali oboljenja.
Ako prime humanitarnu pomoć,
to može da im pomogne da donose bolje odluke
po pitanju distribucije zaliha.
Naš drugi projekat se zove Blackout Tracker.
Venecuela trenutno prolazi kroz krizu sa strujom.
Prošle godine, Venecuela je pretrpela nesto što mnogi smatraju
najgorim nestankom struje u istoriji Venecuele.
Dva duga dana nisam komunicirala sa svojim roditeljima.
U nekim gradovima struja je nestajala svaki dan.
Ali vi o ovome znate jedino preko društvenih mreža.
Vlada neće objaviti na vestima da nema struje.
Kada struja nestane,
mnogi Venecuelanci, mi brzo tvitujemo lokacije sa haštagom #SinLuz
što znači "bez struje"
pre nego što se baterija na telefonu isprazni,
tako da ljudi širom zemlje znaju šta se dešava.
Kao i MediTweet,
Blackout Tracker skenira Tviter za haštag #SinLuz
i kreira mapu koristeći podatke o lokaciji tih korisnika.
Možete odmah videti
gde je struja nestajala danas
i koliko nestanaka se desilo u nekom vremenskom periodu.
Ljudi žele da znaju šta se dešava
i ovo je naš odgovor.
Ali je takođe i način da se vlada pozove na odgovornost.
Lako je njima da poreknu postojanje problema
ili smišljaju izgovore,
jer ne postoje zvanični podaci o tome.
Blackout Tracker pokazuje koliko je problem zapravo ozbiljan.
Sad, neki ljudi iz Silicijumske doline mogu da vide ove projekte i da kažu
da nisu neke velike tehnološke inovacije.
Ali to je i poenta.
Ovi projekti nisu sumanuto napredni,
ali su ono što ljudima u Venecueli treba
i mogu imati ogroman uticaj.
Pored ovih projekata, možda i naše najznačajnije dostignuće
jeste pokret koji je stvoren,
u kom se ljudi širom sveta udružuju
da iskoriste svoje profesionalne veštine i stvore rešenja za ljude u Venecueli.
I zato što sarađujemo sa lokalcima,
mi stvaramo rešenja koja ljudi žele i koja su im potrebna.
Ono što je u ovome toliko sjajno
jeste da koristimo sopstvene profesionalne veštine,
pa se sve dešava lagano i prirodno.
Nije nam toliko teško da promenimo nešto.
Kada bi neko iz San Franciska
zaposlio profesionalce da smisle rešenja
kao što su MediTweet ili Blackout Tracker,
to bi koštalo jedno malo bogatstvo.
Doniranjem naših usluga,
pravimo veći uticaj nego što bi napravili da smo jednostavno donirali novac.
I vi možete da uradite istu stvar
ne nužno u Venecueli,
ali u vašoj zajednici.
U svetu koji je povezaniji neko ikada,
još uvek vidimo specijalizovane zajednice kako žive izolovano ili u silosima.
Postoji mnogo sjajnih načina da se pomogne
i ja verujem da možete da iskoristite vaše profesionalne veštine
da spojite svakojake zajednice i stvorite efikasna rešenja
kroz te odnose.
Svako sa znanjem i veštinama
poseduje snažnu moć da unese nadu u neku zajednicu.
Za nas u Kodu za Venecuelu,
ovo je tek početak.
Hvala.
(Aplauz)