Jag studerar rykten.
Inte rykten i skvallerblaskor
eller den sortens rykten som får börsen att krascha eller stiga,
utan den sortens rykten som påverkar din hälsa ...
och hela världens hälsa.
Som att äta mycket vitlök eller dricka mycket vatten
skulle hjälpa att skydda oss från coronaviruset -
om det vore så lätt.
Rykten har ett dåligt rykte.
De ses inte som fakta,
utan som fel, eller som "bara ett rykte".
Men jag har studerat rykten i flera år,
och en sak jag lärt mig är att de alla har en historia,
och ofta, en viktig historia.
Några av de mest rörande eller skrämmande rykten som jag undersökt
var i norra Nigeria.
Jag jobbade med UNICEF:s globala immunitetsprogram.
Och det var inte ryktena i sig som skrämde mig;
det var den globala effekten av dem.
Ryktena misstänkte
att poliovaccinet egentligen var ett preventivmedel.
Det kontrollerade befolkningar -
eller så kanske det orsakade AIDS.
Nej, nej, det kanske är CIA som spionerar på dem eller räknar dem.
Jag menar, varför skulle annars folk knacka på deras dörr om och om igen
med samma vaccin mot polio?
När barnen dog av mässling så kom ingen med mässlingsvaccin.
Det här handlade inte om rätt fakta. Det här handlade om tillit.
Det handlade om förlorad tillit.
Men varför så mycket misstro?
Det var faktiskt inte mödrarna som bar på mest misstro.
Det var de lokala ledarna, de religiösa och politiska ledarna.
Det var delstaten Kanos guvernör som beslutade om en bojkott
av hela försöket att utrota polio i delstaten under 11 månader.
Varför denna misstro?
Jo, detta var 2003.
Två år efter 11 september.
De var övertygade om att västvärlden
och speciellt USA, befann sig i krig mot muslimer.
De visste att västvärlden och speciellt USA,
var stora anhängare, och finansiärer
av det globala initiativet för att utrota polio.
De hade sina argument.
Avsaknaden av tillit,
"bara ett eller två rykten"
kostade polioutrotningsprogrammet 500 miljoner dollar (ca 4 miljarder SEK)
för att komma tillbaka,
för att ta igen de framsteg som förlorades under dessa 11 månader och bortom det.
Den nigerianska stammen av poliovirus färdades till över 20 länder,
ända till Indonesien.
Ryktets pris.
Händelsen i Nigeria var en av många händelser jag undersökte
när jag jobbade för UNICEF
och fick titeln "UNICEF:s brandkårschef"
(Skratt)
Det var då jag insåg att jag aldrig hade tillräckligt med tid.
Jag var alltid för upptagen med att släcka bränder för att ha tiden att förstå
vad det var som drev, inte bara de enskilda händelserna,
men också varför det rådde sådana epidemier runt om i världen.
Jag lämnade UNICEF och återvände till forskningen,
tillämpad forskning -
och 2010 startade jag något jag kallade Vaccinförtroendeprojektet
vid forskningsuniversitetet London School of Hygiene and Tropical Medicine.
Jag kallade samman antropologer, epidemiologer, psykologer,
experter på digitala medier och matematiska modellerare.
Vi gav oss själva uppdraget
att undersöka historiska ryktesspridningar och deras påverkan,
för att försöka förstå vilka de tidiga signalerna var,
vilka faktorer som förstärkte och deras påverkan, hur de spred sig,
så att vi kunde börja förstå vad det var vi skulle leta efter,
hur vi kunde hjälpa regeringar
och immuniseringsprogram att vara mer alerta och mottagliga
för tidiga signaler om problem.
Det var ett tidigt varningssystem.
2015 utvecklade vi ett index för att mäta förtroende för vaccin.
Det är en undersökning som mäter i vilken utsträckning människor håller med
om påståendena att vaccin är viktiga,
att de är säkra, att de är effektiva, att de fungerar,
att de är kompatibla med min religiösa övertygelse.
Vi har gjort undersökningen med över hundratusen människor globalt,
för att få en indikation om pålitlighet och säkerhet
men också, än viktigare, undersöka om förtroende ökar eller minskar,
för vi vill se när det börjar avta,
för det är då det är dags att gripa in,
att komma dit innan det är en kris som den i Nigeria.
Vi har även 24-7 bevakning av media och sociala medier världen över
på många språk -
som lyssnar på vad som händer i diskussionen om vaccin,
för att plocka upp tidiga tecken på oro eller förändringar i attityder
som vi behöver uppmärksamma.
Vi har skapat ett ekosystem av olika sorters information
för att försöka förstå:
vad tänker allmänheten och hur kan vi delta?
Vi söker tidiga signaler. När vi hittar en,
har vi ett globalt nätverk av medarbetare i flera länder
som har mer lokal information kring miljön
för att försöka förstå - är den här signalen desinformation
eller håller något på att växa som vi borde vara medvetna om?
I London har vi en större bild.
Vi tittar på svärmar av rykten, inte bara de som rör sig lokalt
men som hoppar mellan länder.
Vi har sett dem hoppa från Japan till Colombia,
genom och runt i Europa.
De rör på sig. Vi lever i en hypersammankopplad miljö.
En av de saker som fascinerat oss,
och vi har lärt oss mycket de senaste 10 åren -
det här är vårt tioårsjubileum,
det här började inte igår - problemet med rykten -
och en av de saker som vi lärt oss av den globala övervakningen,
är att Europa är den mest skeptiska regionen i världen.
Frankrike tar faktiskt hem förstapriset.
(Skratt)
Med marginal.
Och några av dessa rykten har faktiskt färdats till andra delar av världen.
Men vi försöker förstå Europa. Hmm. Varför Europa?
Jag trodde faktiskt att USA närde mest skepticism,
men, så fel jag hade.
Och som en politolog, en av våra kollegor, Jon Kennedy,
han tog vår data från 28 europeiska länder,
undersökte den och korrelerade den med politiska opinionsundersökningar.
Vad han upptäckte?
Jo, att de människor som är mest benägna att rösta på ett populistparti
också är de som är mest benägna att starkt ta avstånd från påståenden som att
vacciner är viktiga, säkra och effektiva.
Vad lärde vi oss?
Vaccin kan inte fly undan den politiska och sociala turbulens som omger dem.
Forskare var oförberedda på denna tsunami av tvivel
och frågor om misstro.
Vad… Varför är vaccin så lockande att motsätta sig?
Vi har identifierat några skäl, men ett:
de är i hög utsträckning förmedlade av regeringen
som kräver, reglerar och ibland rekommenderar vaccin
eller ofta rekommenderar och ibland kräver.
Stora företag tillverkar vaccin,
och varken institutioner, regeringar eller stora företag
rankas högt i förtroendemätningar nuförtiden.
Och sedan har vi forskarna som upptäcker och utvecklar vaccin.
De är ganska elitistiska
och inte tillgängliga för den breda allmänheten,
inte minst språket de talar.
För det tredje lever vi i en miljö som är hypersammankopplad av sociala medier
och människor kan dela sina ohämmade åsikter,
oro, bekymmer och ångest
och hittar många andra som tycker precis som de,
och de tycker kanske att deras oro är värd att uppmärksamma.
Och slutligen,
vaccin berör varje enskilt liv på planeten.
Vilken annan folkhälsoinsats,
förutom vatten, berör varje enskilt liv?
Så letar du efter något att störa ut har du här en perfekt scen.
Kanske är det en av anledningarna till att vi behöver lägga mer uppmärksamhet
och återuppbygga förtroendet i frågan.
Människor ställer alla möjliga frågor.
De frågar: varför är vaccin…
Och detta är något av det som vi hör i våra sociala media,
varför kan inte mitt barn få ett individuellt vaccinationsprogram?
Är det klokt med så många vaccin?
Och ingredienserna och konserveringsmedlen?
Detta är inte galningar, de är inte outbildade,
de är ärligt oroade mödrar.
Men några av dem har kommit till mig och sagt: "Vi känner oss ignorerade,
vi känner oss dömda om vi ställer en enda fråga
och vi känner oss demoniserade
som om vi vore del av någon antivaccingrupp"
Så vi har en del lyssnande att göra.
Och kanske är det därför forskning förra året upptäckte
att under sex månader 2019,
online, hos hundratals,
100 miljoner olika användare på sociala media,
var antalet individer som uttryckte i sina olika onlinegrupper
att de var positiva,
som grupper,
de som var mest negativa
rekryterade diskussionen i mitten
de som inte bestämt sig för om de ville vaccineras
De mest negativa, dem vi kan kalla antivaccingrupper,
rekryterade bland de som inte bestämt sig,
500 procent snabbare än provaccingrupperna.
500 procent snabbare.
De var smidigare, de var mer responsiva och de lyssnade.
De flesta människor är övertygade om att vaccin är bra
och de är övertygade om att de är viktiga.
Men den övertygelsen attackeras.
Vi behöver bygga in fler möjligheter till diskussion.
Och det finns sätt att göra det.
Det är inte lätt för människor inom sjukvården
att ta diskussioner där deras professionalitet ifrågasätts.
Det är obekvämt.
Och de är alldeles för upptagna för att lyssna på alla dessa frågor.
Men vi behöver göra något åt det, för vi förlorar många oroliga föräldrar
som bara vill ha ett samtal.
Vi borde skaffa volontärer, utbildade att sitta i väntrum,
att svara på direktlinjer,
att ha chattforum online, att ha chattboxar.
Med yngre barn, barn i skolan, lära dem om immunsystemet
och lära dem att vaccinet som deras småsyskon fick
faktiskt inspirerade det naturliga immunsystemet.
Det är en bra sak och det här är anledningen...
Vi behöver bygga upp det förtroendet, vi behöver lyssna.
Trots allt ifrågasättande, och det finns det mycket av.
Jag hör antagligen mer än de flesta.
Jag är optimist.
Och min optimism finns hos den yngre generationen.
Den yngre generationen som nu faktiskt verkar bli mer medveten
om riskerna med sociala media, falska nyheter, fejkprofiler
och de börjar vända sig till vetenskapen.
Och några av dem är en grupp barn med mödrar som vägrade dem vaccin.
Förra våren, 2019,
skrev 18-åringen Ethan Lindenberger ett inlägg på forumet Reddit.
"Min mamma tror inte på vaccin.
Hon är genuint orolig för att de orsakar autism.
Hon tror det faktiskt väldigt starkt.
Men jag är 18 år. Jag går sista året i high school.
Jag får köra bil, jag får rösta och jag kan ta mitt vaccin själv.
Kan någon säga var jag kan göra det?
Inlägget blev viralt. Det satte igång en hel ung rörelse.
Jag såg Ethan tala vid en konferens,
EU:s globala vaccintoppmöte förra hösten.
Han var vältalig, och jag blev imponerad, inför ett helt forum.
Han berättade sin historia, och sa sedan till gruppen,
han sa: "Ni vet, alla talar om desinformation,
men jag vill berätta för er om en annan sorts desinformation,
och det är desinformationen som säger att människor som min mamma,
som är en kärleksfull mamma,
är en dålig människa för att hon inte låter vaccinera mig.
Jag vill berätta för er alla att hon inte lät vaccinera mig
eftersom hon älskar mig
och för att hon trodde att det var vad som var bäst för mig.
Jag tror annorlunda
men jag kommer aldrig kunna få henne att ändra sig,
men hon är inte en dålig människa."
Det var budskapet från en tonåring.
Empati, vänlighet och förståelse.
Vi har ett överflöd av vetenskaplig information
för att slå hål på falska rykten.
Det är inte det som är vårt problem.
Vi har ett relationsproblem, inte ett desinformationsproblem.
Desinformation är symptomet, inte orsaken.
Om människor har tillit,
tolererar de en liten risk för att undvika en mycket större.
Det jag vill och hoppas
är att vi som ett medicin- och hälsocommunity
har det moraliska modet och ödmjukheten
att produktivt engagera oss, som Ethan,
i dem som inte håller med oss.
Jag hoppas det. Tack.
(Applåder och jubel)