Pletykák tanulmányozásával foglalkozom.
Nem bulvárpletykával,
és nem is azzal a fajta pletykával, amelytől bedől a tőzsdepiac –
vagy épp szárnyal –,
hanem az egészségüket
és a világ egészségét befolyásoló pletykákkal.
Mint például, ha sok fokhagymát eszünk
vagy sok vizet iszunk,
az megvéd minket a koronavírustól –
bár úgy lenne!
A pletykáknak rossz hírük van.
Nem ténynek tekintjük őket,
hanem helytelennek,
"csak" pletykának.
Évek óta tanulmányozom a pletykákat,
és egy dolgot megtanultam: mindnek története van,
és gyakran fontos története.
Az egyik legmegindítóbb és legriasztóbb pletykasorozat, amelyet vizsgáltam,
Észak-Nigériában jelent meg.
Az UNICEF Világméretű Immunizálási Programjában dolgoztam.
Nem igazán maguk a pletykák voltak riasztóak,
hanem a pletykák világméretű hatása.
A pletykák szerint
a gyermekbénulás elleni oltás valójában fogamzásgátló volt.
Népességszabályozó hatása volt,
esetleg ez okozta az AIDS-t.
Az is lehet, hogy a CIA kémkedik utánuk, és tartja számon őket.
Ugyan mi másért kopogtatnának az ajtón újra és újra
ugyanazzal a gyermekbénulás elleni oltással?
Amikor gyerekek kanyaróban haldokoltak,
senki nem jött kanyaró elleni oltással.
Ez az egész nem a tények helyreigazításáról szólt,
hanem a bizalomról.
Az eljátszott bizalomról.
Miért ez a sok bizalmatlanság?
Elsősorban nem az anyák voltak különösen bizalmatlanok,
hanem a helyi vezetők,
a vallási vezetők,
a helyi politikai vezetők.
Kano állam kormányzója döntött úgy,
hogy bojkottálja az államában
a gyermekbénulás megszüntetésére irányuló egész erőfeszítést
11 hónapon át.
Miért a bizalmatlanság?
Nos, 2003-ban történt.
Két évvel voltunk 9/11 után.
Az észak-nigériaiak meg voltak győződve róla, hogy a nyugat,
és elsősorban az Egyesült Államok,
háborúban áll a muszlimokkal.
Tudták, hogy a nyugat,
és elsősorban az Egyesült Államok,
hatalmas támogatója
és finanszírozója volt
a gyermekbénulás eltörlését célzó, világszintű kampánynak.
Megvolt a magyarázatuk.
A bizalom hiánya,
az az "egy-két pletyka"
a gyermekbénulás eltörlését célzó programnak 500 millió dollárba került,
hogy újrakezdjék nulláról,
és behozzák, amit a 11 hónap alatt és azon is túl
nem sikerült megvalósítaniuk.
A gyermekbénulást kiváltó vírus nigériai fajtája további 20 országban terjedt el,
egészen Indonéziáig.
Egy pletyka ára.
A nigériai csak egy volt a számos, általam vizsgált esemény közül,
míg az UNICEF-nél voltam,
és kiérdemeltem az UNICEF tűzoltóparancsnoka címet.
(Nevetés)
Akkor jöttem rá, sosem volt igazán elég időm.
Túlságosan elfoglalt a tűzoltás, és nem jutott időm megérteni,
mi állt az egyes események hátterében,
és mi váltotta ki járványszerű terjedésüket világszerte.
Otthagytam az UNICEF-et, kutatni kezdtem –
alkalmazott kutatás –,
és 2010-ben belevágtam az oltások iránti bizalmat növelő kampányba
a higiéniát és trópusi betegségek gyógyítását oktató londoni intézetben.
Antropológusokat, járványügyi szakértőket,
pszichológusokat,
digitális médiaszakértőket
és matematikai modellezőket hívtam össze.
Azt a feladatot tűztük ki magunknak,
hogy múltbeli pletykákat
és azok hatását vizsgájuk meg,
megpróbáljuk meglelni a korai jeleket,
kideríteni, mi erősítette fel őket,
és milyen hatásuk volt,
hogyan terjedtek,
hogy aztán elkezdhessük megérteni, mit is keresünk valójában,
hogyan segíthetjük a kormányokat
és az immunizációs programokat, hogy a problémák korai jeleire
éberebben és jobban reagáljanak.
Egy korai riasztási rendszert hoztunk létre.
2015-ben kifejlesztettünk egy vakcina bizalmi indexet.
Ez egy olyan felmérés, amely arra próbál fényt deríteni,
milyen mértékig értenek vagy nem értenek egyet az emberek azzal,
hogy az oltások fontosak, biztonságosak, hatásosak –
működnek –,
és összeegyeztethetőek vallásos nézeteinkkel is.
A világ minden táján, több százezer embert vontunk be a felmérésbe,
igyekezve mindent megérteni a meggyőződésről és bizalomról,
és ami még fontosabb: megérteni, hogyan változik a bizalom mértéke,
mivel látni akarjuk, ha csökkenni kezd,
és ideje közbelépni,
mielőtt a nigériaihoz hasonló krízis alakulna ki.
Nonstop elkezdtük figyelni világszerte a médiát és közösségi médiát is –
több nyelven is –,
hogy miről beszélnek az emberek az oltások kapcsán,
így próbálva észlelni a kétely korai szikráját és a véleményváltozást,
amelyekre oda kell figyelnünk.
Különböző típusú adatok ökoszisztémáját hoztuk létre,
hogy megértsük:
milyen a közvélemény, és hogyan tudnánk befolyásolni.
Korai jeleket keresünk.
Ha rábukkanunk egyre,
sokországos együttműködési hálózatunk
helyi hírszerzői
segítenek megérteni,
vajon e jel téves információ-e,
vagy készülődik valami, amiről tudnunk kellene.
Londonban átfogóan látjuk.
Nemcsak a pletykák helyi terjedését figyeljük,
de az országok köztit is.
Láttuk már, hogy Japán után egyszer csak Kolumbiában tűnik fel,
Európán át és Európa-szerte.
Terjednek.
Rendkívül összekapcsolt környezetben élünk.
Az egyik dolog, ami lenyűgözött minket,
és sok mindent tanultunk az elmúlt tíz évben –
ez fennállásunk 10. évfordulója,
a pletykákkal kapcsolatos probléma nem tegnap kezdődött –,
és az egyik, amire rájöttünk
a világméretű monitorozás során,
hogy Európa a világ leggyanakvóbb régiója.
Tulajdonképp Franciaország nyert.
(Nevetés)
Sokkal.
E pletykák közül néhány eljutott a világ más részeire is.
Ám mi Európát akartuk megérteni.
Hogy miért Európa?
Azt hittem,
az Egyesült Államok a leginkább kételkedő,
de hát, nagyot tévedtem.
Egy politológus, egy kolléga, akivel együtt dolgozunk,
Jon Kennedy,
fogta 28 európai országból származó adatainkat,
átnézte,
és összefüggéseket keresett a politikai véleményformálással.
Hogy mire bukkant?
Kiderült, hogy akik egy populista párt legvalószínűbb szavazói,
azok egyben a legvalószínűbben tagadják
a vakcinák fontosságát, biztonságát és hatékonyságát.
Hogy ez mit jelent?
A vakcinák nem kerülhetik el a politikai és társadalmi zavarokat,
amelyek környezetüket uralják.
A tudósok nem készültek fel a kétely, kérdések és bizalmatlanság
eme cunamijára.
Miért fogadjuk ekkora ellenállással az oltásokat?
Azonosítottunk néhány tényezőt,
először is:
nagyon fontos a kormány közvetítése,
mert a kormány kötelezővé tehet, szabályozhat és ajánlhat oltásokat –
vagyis gyakran ajánl, néha pedig kötelezővé tesz.
Az oltásokat nagyvállalatok készítik,
és a kettő közül egyik sem, sem a kormányok, sem a nagyvállalatok
nem élveznek nagy bizalmat manapság.
Aztán ott vannak a tudósok, akik felfedezik és kifejlesztik a vakcinákat,
elit tudós réteg,
és a nagyközönség számára megközelíthetetlenek,
legalábbis a nyelvezet, amit használnak.
Harmadrészt manapság közösségi média kapcsolatokkal átszőtt környezetben élünk,
az emberek korlátlanul oszthatják meg nézeteiket,
aggályaikat, szorongásukat és félelmeiket,
és sok hozzájuk hasonlóan gondolkodóra lelnek,
és azt hiszik, aggályaik figyelmet érdemelnek.
Végül
a vakcinák minden élettel kapcsolatba kerülnek a bolygón.
A vízen kívül
mely más egészségügyi hatás
érint mindannyiunkat?
Ha tehát olyasvalamit keresnek, amit feldúlhatnak,
ez tökéletes.
Ez lehet az egyik ok, amelynek több figyelmet kell szenteljünk,
hogy visszanyerjük az emberek bizalmát.
Mindenféle kérdés felmerül.
Azt kérdezik például,
mire valók a vakcinák –
ezek olyasfajta dolgok, amikről sok szó esik a közösségi médiában –,
miért nem részesülhetnek gyerekek egyedi oltási rendben?
Miért bölcs dolog az a rengeteg oltás?
Mi a helyzet a segédanyagokkal és tartósítókkal?
Nem bolondok,
nem iskolázatlanok teszik fel e kérdéseket,
hanem aggódó anyukák.
Páran megkerestek, és elmondták, mellőzve érzik magukat,
úgy érzik, elítélik őket, ha kérdeznek,
sőt: gonosznak állítják be őket,
mintha valami oltásellenes csoport tagjai lennének.
Figyelnünk kell tehát.
Talán ezért lehetett,
hogy egy tavalyi kutatás arra derített fényt,
hogy 2019-ben, hat hónap alatt,
online,
százmillió
közösségi médiafelhasználó bevonásával –
annak ellenére, hogy sokan nyilatkoztak az online csoportokban
pozitívan –,
maguk a csoportok,
azok a csoportok, melyek a legnegatívabbak voltak,
maguk mellé állították a középutasokat,
vagyis azokat, akik még nem döntöttek arról, akarnak-e oltást.
Az igazán negatívak –
hívhatjuk őket oltásellenes csoportoknak –
a bizonytalanokat
500 százalékkal gyorsabban győzték meg,
mint az oltást pártoló csoportok.
500 százalékkal gyorsabban.
Fürgébbek, gyorsabbak voltak,
odafigyeltek.
A legtöbben úgy hiszik, az oltások jók,
és hisznek a fontosságukban.
Ám ez a hit ostrom alatt áll.
Sokkal több kommunikációs lehetőséget kell biztosítanunk.
Ennek több módja is van.
Néhány egészségügyi szakembernek nehézséget okoz úgy beszélgetni,
hogy tekintélyüket megkérdőjelezik.
Kényelmetlenül érzik magukat.
Túl elfoglaltak, hogy mindezekre a kérdésekre odafigyeljenek.
Tennünk kell ennek kapcsán valamit,
mert sok aggódó szülőt veszítünk el,
akik csupán beszélgetni szeretnének.
Képzett önkéntesekre van szükségünk, akik ott ülhetnének a várókban,
hotline vonalak végén,
online beszélgetőfórumokban,
chat ablakokban.
Fiatalabb gyerekeknek
az iskolában beszélhetnek az immunrendszerről,
beszélhetnek arról az oltásról,
amelyet épp a kisebb testvérük kap.
Elmondhatják, hogy az oltás a természetes immunrendszert ösztönzi.
Elmondhatják, hogy miért nagyszerű dolog.
Bizalmat kell kiépítenünk,
és figyelnünk kell.
Bár rengeteg a hitetlenkedő –
noha én valószínűleg
többel találkozom, mint mások –,
optimista vagyok.
Az optimizmusom a fiatalabb generáción alapul.
A fiatalabb generáción, mely egyre inkább tisztában van
a közösségi média kockázataival,
az álhírekkel,
a hamis személyazonossággal,
és egyre jobban felkarolja a tudományt.
Néhányan közülük olyan gyerekek, akiknek az anyja elutasította beoltásukat.
2019 tavaszán
a 18 éves Ethan Lindenberger
közzétett a Redditen egy bejegyzést.
"Az anyám nem hisz az oltásokban.
Attól tart, autizmust válthat ki.
Nagyon komolyan hisz ebben.
Ám 18 vagyok.
Végzős a gimiben.
Vezethetek autót, szavazhatok,
kérhetem, hogy beoltsanak.
Elmondaná valaki, hol kaphatnék oltást?"
A bejegyzés elterjedt a neten.
Egy egész mozgalom indult be a poszt nyomán.
Láttam Ethant felszólalni tavaly ősszel
az Unióban, a Globális Védőoltás Csúcstalálkozón.
Ékesszólóan beszélt
egy teljes fórum előtt,
lenyűgözőnek találtam.
Beszélt saját történetéről,
majd azt mondta a közönségnek:
"Tudják, mindenki a félretájékoztatásról beszél,
ám én egy egészen másfajta téves információról szólnék,
arról, amely szerint az olyanok, mint az anyám is,
aki szerető édesanya,
rossz ember, mert nem adatott be nekem oltást.
Nos, elmondanám, azért nem adatott be nekem oltást,
mert szeret,
és mert azt hitte, ez a legjobb nekem.
Én másképp gondolkodom,
és sosem leszek képes megváltoztatni őt,
de ettől még ő nem rossz ember."
Ez egy kamasz üzenete.
Empátia, kedvesség és megértés.
Tudományos adatok tömkelege áll rendelkezésünkre,
hogy leleplezzük a hamis híreszteléseket.
Ezzel nem kell foglalkozzunk.
A kapcsolattartással vannak gondjaink,
nem a téves információkkal.
A téves információ a tünet,
nem az ok.
Ha van bizalom,
az emberek elfogadják a kisebb kockázatot, hogy megelőzzenek egy sokkal nagyobbat.
Egyet szeretnék, egyben reménykedem,
hogy orvosi és egészségügyi közösségként
megvan az erkölcsi bátorságunk és alázatosságunk,
hogy hatékonyan szembeszálljunk,
Ethan-höz hasonlóan,
azokkal, akik nem értenek egyet velünk.
Ezt remélem.
Köszönöm.
(Taps és éljenzés)