Limbile sunt infinit de variate.
Fiecare dintre noi poate să găsească un număr infinit de propoziții
în limba noastră nativă,
și suntem capabili de lucrul acesta de la o vârstă fragedă,
aproape imediat după ce începem să comunicăm verbal.
Cum este posibil acest lucru?
La începutul anilor '50, Noam Chomsky a propus o teorie
bazată pe observația că elementul-cheie al acestei versatilități este gramatica:
structura gramaticală familiară a unei propoziții necunoscute
ne ghidează spre înțelesul său.
El a sugerat că există reguli gramaticale
care se aplică tuturor limbilor, și că acestea sunt înnăscute:
creierul uman este făcut să proceseze limba în relație cu aceste reguli.
El a denumit această capacitate „gramatica universală”,
și a lansat o serie de întrebări care au schimbat atât lingvistica,
cât și domeniul științelor cognitive ani mulți după aceea.
Chomsky și alți cercetători au început să investigheze
cele două mari componente ale gramaticii universale:
mai întâi, dacă există, de fapt, reguli gramaticale
care sunt universale pentru toate limbile,
și apoi, dacă aceste reguli sunt deja prezente în creierul uman.
În încercarea de a stabili regulile gramaticale universale,
Chomsky a dezvoltat un instrument analitic cunoscut drept „sintaxa generativă”,
care reprezintă ordinea cuvintelor din propoziție într-un arbore sintactic
care arată ce structuri sunt posibile.
Pe baza acestui copac, am putea sugera o regulă gramaticală
conform căreia adverbele trebuie să apară în grupuri verbale.
Dar, cu mai multe date, devine rapid clar
că adverbele pot apărea și în afara grupurilor verbale.
Acest exemplu simplificat ilustrează o problemă majoră:
este nevoie de foarte multe date din fiecare limbă
pentru a stabili regulile acelei limbi,
înainte de a începe să determinăm
care sunt regulile comune ale tuturor limbilor.
Atunci când Chomsky a propus gramatica universală,
multe limbi nu aveau suficiente eșantioane înregistrate
pentru a fi analizate utilizând sintaxa generativă.
Chiar și cu multe date,
construirea structurii unei limbi este un proces foarte complex.
După 50 de ani de analize, încă nu am înțeles complet limba engleză.
Pe măsură ce datele lingvistice erau adunate și analizate,
a devenit clar faptul că limbile lumii diferă enorm,
sfidând teoria că ar exista reguli gramaticale universale.
În anii '80, Chomsky și-a revizuit teoria
într-o încercare de a include această variație.
Potrivit noii sale ipoteze a principiilor și parametrilor,
toate limbile aveau anumite principii gramaticale comune,
dar puteau varia în parametri sau în aplicarea acestor principii.
De exemplu, un principiu este: „orice propoziție trebuie să aibă subiect”
dar parametrul care decide dacă subiectul este explicit sau nu
poate varia în funcție de limbă.
Ipoteza principiilor și parametrilor
nu a răspuns încă la întrebarea: „Care principii sunt universale?”.
La începutul anilor 2000, Chomsky sugera că există doar un singur principiu comun,
numit recursivitate, care însemna că structurile pot fi concentrice.
Spre exemplu, acest enunț,
care conține o propoziție într-o propoziție într-o propoziție.
Sau acesta, care conține un grup nominal într-un grup nominal
într-un grup nominal.
Recursivitatea a fost un candidat bun pentru regula universală,
pentru că poate avea multe forme.
Totuși, în 2005, lingviștii au publicat informații noi
despre o limbă amazoniană numită Piraha,
care nu pare să aibă structuri recursive.
Așadar, cum rămâne cu cealaltă parte a teoriei lui Chomsky,
aceea că facultățile lingvistice sunt înnăscute?
Când a propus pentru prima oară gramatica universală,
ideea că ar exista un aspect genetic predeterminat al învățării limbii
a avut un impact profund și revoluționar.
A schimbat paradigma dominantă, numită behaviorism.
Aceasta susținea că toate comportamentele umane și animale, inclusiv limba,
erau învățate din exteriorul creierului,
care era inițial lipsit de conținut.
Astăzi, oamenii de știință sunt de acord că behaviorismul era greșit,
și că există un cod genetic prestabilit
pentru învățarea limbii.
Mulți cred că aceeași biologie responsabilă pentru limbă
este, de asemenea, responsabilă pentru alte aspecte cognitive.
Așadar, ei resping ideea lui Chomsky
că ar exista o facultate mintală separată doar pentru limbă în creierul uman.
Teoria gramaticii universale a motivat cercetarea și studierea
multor limbi care nu fuseseră studiate până atunci.
De asemenea, ea a cauzat ca o veche idee să fie reevaluată și eventual respinsă
pentru a face loc noilor cunoștințe despre creierul uman.