În 1972, Thomas Sankara a fost prins în mijlocul unei revoluții
într-o țară care nu îi aparținea.
Originar din Burkina Faso, o țară din vestul Africii —
cunoscută atunci ca Upper Volta —
soldatul de 22 de ani plecase în Madagascar
să studieze la Academia Militară.
Însă la sosire a găsit o națiune în război.
Revoluționarii locali voiau să smulgă controlul Madagascarului
din mâinile conducerii coloniale franceze.
Acești protestatari l-au inspirat pe Sankara
să citească scrierile liderilor socialiști precum Karl Marx
și să caute înțelepciune în strategia militară.
Când s-a întors în Upper Volta în 1973,
Sankara era determinat să își elibereze țara de sub jugul colonial.
Născut în 1949,
Sankara a fost crescut într-o familie destul de privilegiată,
fiind al treilea din zece copii.
Părinții săi voiau să devină preot, dar ca mulți de vârsta lui,
Sankara considera armata ca fiind instituția perfectă
pentru a elimina corupția din Upper Volta.
Întors din Madagascar,
a devenit faimos pentru carisma sa și pentru stilul oratoric sincer —
dar era mai puțin popular în ochii guvernului aflat la putere.
Condusă de președintele Jean-Baptiste Ouédraogo,
administrația ajunsese la putere în urma celei de-a treia lovitură de stat
din istoria recentă a Upper Voltei.
Politica administrației era cu totul diferită
față de schimbările radicale propuse de Sankara,
Totuși, în 1981, popularitatea lui Sankara i-a adus succesul,
sub forma unui rol în guvernul lui Ouédraogo.
Supranumit „Che Guevara al Africii", Sankara a avansat rapid în grad,
și doi ani mai târziu, a fost numit prim ministru.
În noul său rol, a ținut discursuri însuflețitoare
adresate comunităților sărace, femeilor și tinerilor.
A încercat chiar să convingă alte guverne să formeze alianțe
pe baza trecutului colonial comun.
Însă Ouédraogo și consilierii săi s-au simțit amenințați de Sankara.
Considerau că gândirea lui comunistă ar fi afectat alianțele cu țările capitaliste,
și la doar câteva luni după ce a devenit prim ministru,
Ouédraogo l-a forțat pe Sankara să renunțe la funcție
și l-a plasat în arest la domiciliu.
Președintele nici nu bănuia
că fapta lui va conduce Upper Volta la a patra lovitură de stat în 17 ani.
Au avut loc proteste civile în capitală,
și guvernul și-a încetat activitatea
în timp ce Sankara încerca să negocieze o tranziție pacifică.
În acest timp, Blaise Compaoré,
prieten cu Sankara și fost camarad de arme,
a prevenit o altă lovitură care prevedea un atentat la viața lui Sankara.
În cele din urmă, Ouédraogo a demisionat fără alte acte de violență,
și pe 4 august 1983, Thomas Sankara a devenit noul Președinte al Upper Voltei.
Ajuns în sfârșit la putere, Sankara a lansat un program ambițios
de schimbări sociale și economice.
Printre primele lucruri din program, a redenumit țara
de la titlul colonial francez „Upper Volta” la „Burkina Faso”,
care se traduce prin „Tărâmul oamenilor cinstiți”.
În următorii patru ani a implementat o campanie națională de alfabetizare,
a ordonat plantarea a peste 10 milioane de copaci
și a compus un nou imn național —
totul în timp ce reducea salariile umflate ale angajaților guvernamentali.
Însă, poate elementul cel mai unic din revoluția lui Sankara
a fost devotamentul său față de egalitatea de gen.
A cultivat o mișcare de eliberare a femeilor,
interzicând căsătoriile forțate, poligamia și mutilarea genitală.
A fost primul lider african care a numit femei în funcții politice importante
și le-a recrutat în armată.
Totuși, politica socialistă a lui Sankara a fost întâmpinată cu multă rezistență.
Studenții și elitele credeau că planurile sale economice
vor îndepărta Burkina Faso de celelalte țări capitaliste.
Pedepsele impuse în caz de abuz al fondurilor publice
au întors și funcționarii guvernului împotriva sa.
Patru ani mai târziu, revoluția inițial pozitivă
izolase mulți burkinabezi influenți.
Dar Sankara nu era pregătit să renunțe la putere.
A aplicat măsuri din ce în ce mai autoritare,
inclusiv interzicerea sindicatelor și a presei libere.
În cele din urmă, tendințele autocratice
i-au întors chiar și prietenii cei mai apropiați împotrivă.
Pe 15 octombrie 1987,
Sankara conducea o ședință când un grup de agresori
i-a invadat sediul.
Sankara a fost asasinat în timpul atacului
și mulți cred că a fost ordonat de prietenul său, Blaise Compaoré.
Deși moștenirea lui e complicată,
multe aspecte ale politicii lui Sankara s-au dovedit a fi avansate.
În ultimul deceniu,
tineretul burkinabez a celebrat filozofia politică a lui Sankara,
și unele țări apropiate precum Ghana au și adoptat modelul său economic.
Pe 2 martie 2019, a fost construită o statuie a lui Sankara în capitala țării,
consacrându-i statutul de emblemă a revoluției,
atât în țara sa, cât și în restul lumii.