Oameni buni, dacă sunteți măcar puțin ca mine,
ați văzut că în ultima vreme dați mereu peste expresii de genul:
„crescut la sol”
„din curtea noastră în farfuria voastră”,
„certificat organic”,
mai ales aici în Colorado.
Odată cu conștientizarea felului în care ne hrănim,
aceste expresii, străine odinioară, acum sunt în vocabularul nostru uzual.
Când a început să conteze pentru noi
felul în care alimentele ne afectează corpul
sau planeta,
industria alimentară a trebuit să se conformeze.
Și consecințele au fost remarcabile.
Cei care sunteți din state precum Washington și Oregon
și, bineînțeles, vecinii mei din Colorado,
(Ovații)
știți despre ce vorbesc.
Astea nu erau...
Termeni ca „100% natural” sau „de casă”, nu mai sunt folosiți doar în alimentație.
Mai e o întreagă altă industrie care le folosește, mai nou.
Știți ce zic.
Mă refer la „iarbă”
și la industria care în 2016
a avut vânzări de șase miliarde de dolari.
Dacă v-aș spune acum
că unele lucruri pe care credeți că le știți despre marijuana legală
sunt greșite?
Oameni buni, știu,
să aduci vorba despre lucruri precum iarba legală
e cale sigură de a ți se da cu flit de către cunoscători.
Știu asta prea bine,
dar mă încăpățânez să vorbesc despre asta.
Înainte să încep, vreau să fie foarte clar un lucru:
războiul meu nu e împotriva consumului ocazional de marijuana de către adulți,
nu mă interesează asta.
Dar mă preocupă foarte mult această industrie nouă
care se străduiește să ne convingă că ceea ce consumăm e natural
și reduce problemele sociale
când, de fapt, nu e așa.
Haideți să începem cu iarba versiunea 1.0.
Canabisul e o plantă sălbatică care, timp de mii de ani,
a fost folosită pentru fibre textile sau în medicina tradițională chineză.
Geneza 1:12 chiar zice:
„V-am dat plante cu sămânță după soiul lor, să le folosiți...”
Microfonul e de vină, are efect de voce de preot.
(Râsete)
Canabisul conține sute de compuși chimici diferiți,
dintre care doi sunt de interes pentru noi.
Respectiv, CBD și THC.
CBD e cel cu cele mai multe proprietăți medicinale.
E o componentă fascinantă a canabisului,
cu potențial dovedit de a ajuta lumea.
De asemenea, este non-toxic.
Ai putea să te scalzi într-o cadă cu CBD, în timp ce inhalezi CBD
și bei un suc natural de CBD,
și tot nu te-ar droga.
(Râsete)
Am încercat.
(Râsete)
N-am încercat, n-am încercat.
Ar fi fost prea scump...
(Râsete)
Ce e interesant și de reținut, e faptul că CBD-ul
reprezintă doar o parte foarte mică din vânzările de canabis.
Banii adevărați se fac din celălalt compus,
adică din THC.
THC e compusul natural de la care te droghezi.
Înainte de anii '70,
canabisul conținea mai puțin de 0,5% THC.
Asta era proporția naturală.
Dar în ultimii 40 de ani, pe măsură ce am deprins arta cultivării canabisului,
(Râsete)
acel procent a început să crească, încet dar sigur.
Asta până recent, când s-au implicat și chimiștii.
Și aceștia au mutat ciclurile de creștere,
scuze, au mutat cultivarea exclusiv în spații închise,
și au făcut nefiresc și nenatural de scurte ciclurile de creștere.
Au început să utilizeze pesticide și fertilizatori
într-un mod cel puțin îngrijorător.
Chiar am stat recent de vorbă cu un prieten
care și-a dat demisia dintr-un astfel de loc unde se cultiva canabis,
pentru că era îngrijorat de chimicalele folosite,
și cu care intra în contact.
Unora dintre colegi li se sugerase să poarte
echipamente de protecție pentru substanțe inflamabile
când stropeau plantele cu acel amestec de chimicale.
Cu gradul ăsta de manipulare,
produsele care sunt vândute astăzi pot conține chiar peste 30% THC.
Iar concentratele,
concentratele pot avea peste 95% THC,
astronomic de mult față de planta naturală.
Oameni buni, asta nu mai e iarba bunicilor noștri.
(Râsete)
Nu mai e iarba părinților noștri.
Nu mai e nici măcar iarba mea.
(Râsete)
Dacă ați intrat vreodată într-unul din miile de magazine de profil,
care au explodat în ultimii ani,
știți sigur că ce se vinde acolo nu e THC.
Toată iarba comercializată trebuie să aibă afișat exact cât THC conține,
așa cum au celelalte produse mai populare:
țigările electronice, stilourile, cafeaua, înghețata,
condimentele, granola, guma de mestecat, bomboanele,
prăjiturile,
supozitoarele.
(Râsete)
Și, bineînțeles, lubrifiantul.
Cam tot ce... nu, pe bune,
(Râsete)
cam tot ce ajunge într-un fel sau altul în corpul uman.
Marea majoritate a canabisului comercializat în prezent
nu e canabis adevărat.
E THC, fie în formă pură,
fie într-o concentrație mult prea mare și nenaturală.
A spune că am legalizat marijuana e cam înșelător.
De fapt, comercializăm THC.
Și am ajuns foarte repede la asta.
Motivul din cauza căruia această piață practic a explodat
e pentru că se pot face enorm de mulți bani
din satisfacerea și creșterea dorinței noastre de a ne droga.
Și banii ăștia nu mai sunt făcuți de magazinul de iarbă din colț.
Adevărate grupuri industriale și corporații,
precum Drug Policy Alliance,
Marijuana Policy Project,
Arcview Investment,
Canabis Industry Association,
i-au eliminat sau au ajutat la eliminarea micilor cultivatori.
Acești rechini știu că cea mai bună cale de a profita de pe urma noastră
e să urmeze regula lui 80/20 din industria alcoolului.
E simplu, adică 80% din produs e consumat de 20% din consumatori.
În cazul de față, consumatorii cu probleme.
Lobbyștii bogați și albi ai ierbii,
serios vă zic, majoritatea sunt bogătași albi,
știu că noi vom consuma mai mult din produsul lor
dacă îi măresc concentrația.
De asemenea, știu că sunt mai susceptibili de a consuma regulat THC
cei cu venituri sub 20.000 de dolari pe an,
decât cei cu venituri peste 50.000 de dolari pe an.
Cu alte cuvinte, cu cât ești mai sărac,
cu atât e mai probabil să-ți cheltui banii pe produsele lor.
Iar în America, veniturile și rasa încă sunt bine corelate.
Unul din motivele pentru care se militează pentru legalizarea marijuanei
e faptul că va mai reduce procentul de încarcerare
a minorităților,
lucru care ar trebui să ne îngrijoreze pe toți cei de aici.
Din păcate, e suficient să ne uităm chiar aici în Colorado
la rata de delincvență juvenilă,
pentru a susține această declarație.
Conform Direcției de Siguranță Publică din Colorado,
din 2014, de când s-a legalizat comercializarea,
majoritatea magazinelor sunt în cartierele sărace ale minorităților,
s-a ajuns la o scădere cu 8% a ratei infracționalității la minorii albi,
în privința infracțiunilor legate de marijuana.
Bravo lor, ce să zic.
Dar în același timp
a crescut cu 29% rata infracționalității în rândul minorilor hispanici,
tot legat de canabis,
iar în cazul minorilor afro-americani, a crescut cu 58%.
Nu e ceva nou pentru voi, nu?
În Colorado arestăm mai mulți oameni de culoare
decât înainte de legalizarea comercializării.
Și nu e un titlu de scandal dintr-un ziar.
Direcția pentru Siguranța Publică din Colorado spune asta.
Legalizarea marijuanei revine în atenție.
O altă problemă majoră e rata preavizelor de exmatriculare.
Școlile cu elevi predominant albi,
adică cele care au cel mult 25% minorități,
conform datelor culese în primul an după legalizare,
aveau un total de 190 de preavize din cauza drogurilor,
din care aproape toate erau legate de THC.
În același timp,
școlile cu 75-100% elevi minoritari
au cumulat 801 de preavize din cauza drogurilor,
din care aproape toate erau legate de THC.
Când se vorbește despre minorități,
foarte des una dintre ele e omisă.
Și anume, comunitatea LGBTQ.
Membrii acestei comunități sunt cel puțin de două ori mai susceptibili
să consume THC decât heterosexualii.
Din păcate, tot ei au procente mai mari de tulburări mintale
și suicid.
Conform unui studiu publicat în 2014 și intitulat „Going to Pot”,
concentrațiile nefiresc de mari de THC din produsele disponibile astăzi
amplifică aceste riscuri.
Fac situația mai problematică.
Din păcate, prea puțin le pasă
celor care vând aceste produse,
pentru că, așa cum ați văzut,
asta înseamnă să ai clienți fideli.
Uitați care-i treaba, eu înțeleg.
În multe cercuri, legalizarea marijuanei e subiect tabu.
Totuși, trebuie adus în discuție
pentru că ce se vinde în ziua de azi nu e natural,
iar lobbyștii și industria de profil se folosesc de dreptatea socială
ca de un paravan în spatele căruia se îmbogățesc mai mult.
În propria mea călătorie către a scăpa de dependență, m-am întrebat
în legătură cu multe lucruri pe care le-am văzut.
De fapt, asta e una din practicile predate la dezintoxicare.
Când am plecat din Boulder la Washington DC,
la 12 ani,
m-am trezit într-o lume în care ce pantofi purtai
conta mai mult decât orice altceva.
Iar familia mea era prea săracă să mă ajute să păstrez astfel de aparențe.
M-am trezit astfel în fața unei crize de identitate de toată frumusețea.
În acest nou decor, cu mai multe betoane decât copaci,
chiar nu mai știam cine sunt.
Așa că am fumat iarbă pentru prima dată
la 13 ani.
Și mi-a plăcut foarte mult.
(Râsete)
Așa m-am integrat într-o gașcă,
plus că era beton să te droghezi.
În sfârșit, gândurile nu mă mai chinuiau.
Au urmat repede alcoolul și alte droguri,
și am devenit alt om.
În două luni, deja eram utilizator zilnic.
Povestea dependenței mele e similară cu multe altele.
Sigur ați auzit și voi câteva.
La început era distractiv,
apoi a devenit înfiorător,
apoi s-a transformat într-o necesitate.
Pur și simplu.
Ultima oară când m-am drogat a fost în 15 iunie 1996.
Și...
(Aplauze și ovații)
Vă mulțumesc!
Și mi-am petrecut ultimii 21 de ani încercând să-mi refac viața,
dar și să aduc mai multă liniște în lume.
Unul din modurile prin care fac asta
e că de zece ani lucrez în domeniul tratării dependenței
de droguri și de alcool,
cu asociații ca Phoenix Multisport,
Spitalul Universității din Colorado
și NALGAP,
adică Asociația Națională pentru Oferirea de Tratament pentru Lesbiene,
Homosexuali, Transgenderi și Bisexuali, și colaboratorii lor.
Dar chiar și după implicarea mea directă,
și fiind fost consumator eu însumi,
am fost surprins și supărat când am văzut
ce face comercializarea din canabis.
Speranța noastră naivă că e ceva pur și natural
ne împiedică să vedem ce se întâmplă în realitate,
și anume că bogații devin mai bogați
pe spatele celor săraci
și asta mințindu-ne cu nerușinare în tot acest timp.
(Aplauze)
Vă mulțumesc!
Oameni buni, cred că ăsta e un exemplu în plus despre cum lăsăm industria
să îi exploateze pe cei aflați oricum în dificultate,
doar pentru a face profit,
exact așa cum s-a întâmplat în industria alimentară și a tutunului în trecut.
Când i-am transmis industriei alimentare
că acum înțelegem ce impact au produsele pe care le alegem
și că avem pretenții mai mari pentru noi înșine și pentru familiile noastre,
nu au avut încotro și s-au conformat.
De ce n-am face exact același lucru
cu toate industriile care vor să ne cheltuim banii pe ce oferă ele?
Ce-ar fi să îi invităm la niște discuții foarte serioase?
Și să avem pretenția să se ridice la niște standarde mai înalte decât până acum?
Pentru că, după cum se vede,
pentru mulți dintre noi,
iarba nu e mai verde în varianta industrializării.
A devenit doar marfă de vânzare.
Vă mulțumesc!
(Aplauze)
Jeremy Duhon: E un subiect sensibil, știu,
dar în același timp foarte important,
așa că îți mulțumim că l-ai abordat și ne-ai mai clarificat niște lucruri.
Multă lume beneficiază de efectele asupra sănătății
pe care le au marijuana și canabisul.
Lor ce ai vrea să le transmiți?
Ben Cort: Chiar mă bucur că ai adus vorba de asta.
Cred că unul din cele mai importante lucruri pe care le putem face acum
e să separăm uzul medicinal
și ceea ce se întâmplă în ultima vreme,
respectiv unele progrese făcute
în realizarea unor remedii din părți ale plantei sau din toată planta,
de folosirea comercială a THC.
Cred că e esențial să ținem cont de asta.
Trebuie să încetăm să le tratăm la grămadă,
și să putem spune: „Bun, asta o folosim ca să ne drogăm,
iar asta o folosim ca remediu.”
(Aplauze)
JD: Înseamnă că discursul tău nu e atât împotriva canabisului,
ci despre creșterea conștientizării implicațiilor comercializării.
Ar fi corect să spunem așa?
BC: Exact, eu nu sunt nicidecum tipul anti-iarbă.
(Râsete)
Dar sunt tipul pro-logică.
Să mă apuc acum să arunc cu pietre... gândiți-vă, am fost dependent.
Nu sunt în măsură să fac asta, și nici nu am de gând.
Dar ce mă deranjează și mi-e foarte greu să accept
e felul în care acceptăm niște lucruri
fără să le punem la îndoială.
Dacă era vorba de altă industrie,
i-am fi pus la zid cu siguranță până acum.
Deci nu, nu sunt tipul anti-iarbă,
sunt tipul pro-discernământ.
Gândiți-vă:
chiar nu-mi pasă dacă fumați iarbă,
atâta vreme cât sunteți adulți.
Dar, dacă tot sunteți adulți,
folosiți-vă mintea.
(Aplauze)