Cred că aveți cu toții un smartphone sau un iPhone,
și probabil că în această dimineață ați verificat starea vremii,
pentru că dacă plouă, să vă luați umbrela,
dacă e soare, să vă luați ochelarii de soare,
sau dacă va fi frig, să luați o haină în plus.
Câteodată vă oferă informații corecte, iar alteori nu.
Dați-mi voie să vă spun ceva,
cea mai bună aplicație a mea este bunica.
(Râsete)
Se numește Mamadda.
Ea poate să vă spună nu doar starea vremii de astăzi,
ci poate să prezică și pentru următoarele 12 luni,
dacă va fi un sezon ploios bun sau nu.
Poate să prezică doar observând mediul înconjurător,
observând direcția vântului,
poziția norilor,
migrația păsărilor,
mărimea fructelor,
înflorirea plantelor.
Poate să prezică observând comportamentul vitelor sale.
Așa cunoaște ea mai bine vremea și ecosistemul
în care trăiește.
Vin dintr-o comunitate
care se ocupă de vite.
Suntem nomazi.
Ne mutăm dintr-un loc într-altul
ca să găsim apă și locuri de pășunat.
Putem să ne mutăm pe distanțe de până la o mie de kilometri,
de mărimea Californiei, într-un singur an.
Și asta ne ajută să trăim în armonie cu ecosistemul nostru.
Ne înțelegem reciproc.
Pentru noi, natura este supermarketul nostru,
de unde ne putem lua hrana sau apa.
Este farmacia de unde putem să adunăm plante medicinale.
Dar este și școala noastră,
unde putem să învățăm mai bine cum s-o protejăm
și cum poate ea să ne răsplătească cu ceea ce ne este nouă necesar.
Dar cu impactul schimbării climatice,
noi simțim un altfel de impact.
În comunitatea mea,
avem una din primele cinci surse de apă proaspătă din Africa.
Este vorba de lacul Ciad.
Când s-a născut mama mea,
lacul Ciad avea aproximativ 25,000 km pătrați de apă.
Când m-am născut eu, acum 30 de ani,
avea 10,000 km pătrați.
Iar acum are 1,200 km pătrați de apă.
90% din apă s-a evaporat,
a dispărut.
Și sunt mai mult de 40 milioane de oameni
care trăiesc în jurul lacului și sunt dependenți de acesta.
Ei sunt păstori.
Ei sunt pescari.
Ei sunt fermieri.
Ei nu depind de salariul de la sfârșitul lunii.
Ei depind de ploaie.
Ei depind de culturile care cresc
sau pășunile pentru turmele lor.
Resursele care se diminuează,
sunt multe comunități care se luptă pentru a avea acces la ele.
Primul venit, primul servit.
Al doilea trebuie să lupte până la moarte.
Schimbările climatice ne afectează mediul,
schimbându-ne viața socială,
pentru că rolul bărbatului și al femeii în zona aceasta
este diferit.
Bărbatul trebuie să-și hrănească familia,
să aibă grijă de comunitate,
și dacă nu poate face toate astea,
demnitatea lui este amenințată.
El nu poate face nimic altceva ca să se revanșeze.
Schimbarea climatică îi ia pe bărbați de lângă noi.
Aceasta este migrația.
Ei pot să migreze către un oraș mare
unde pot sta 6 sau 12 luni,
unde pot să-și găsească o slujbă și să trimită bani înapoi.
Dacă n-au găsit, vor sări în Mediterană
și merge în Europa.
Unii dintre ei își pierd viața acolo
dar niciunul nu se dă bătut.
Bineînțeles, este trist pentru țara gazdă,
parte din țările dezvoltate
care trebuie să se adapteze să găzduiască imigranții care vin.
Dar cum rămâne cu cei care rămân în urmă,
femeile și copiii care trebuie să ia locul bărbaților,
locul femeilor care au grijă de siguranța,
mâncarea, sănătatea întregii familii,
a copiilor și a vârstnicilor?
Așa că acele femei sunt eroine pentru mine,
pentru că sunt inovatoare, găsesc soluții,
ele transformă puținul resurselor
în ceva mare pentru comunitate.
Aceștia sunt oamenii mei.
Ne folosim de cunoștințele tradiționale ale strămoșilor
ca să găsim reziliență mai bună pentru mediul în care supraviețuim.
Cunoștințele nu sunt doar pentru comunitățile noastre.
Le împărtășim unii cu ceilalți și cu cei care trăiesc alături de noi.
Popoarele băștinașe din întreaga lume
salvează 80% din biodiversitatea lumii.
Oamenii de știință spun asta.
Popoarele băștinașe din regiunea Amazonului,
acolo există cel mai divers ecosistem, mai bun decât un parc național.
Popoarele băștinașe din Pacific,
bunica și bunicul,
ei știu unde pot găsi hrană după ce sunt afectați de uragan.
Cunoștințele pe care le au popoarele noastre
ne ajută să supraviețuim și ajută și alte popoare
să supraviețuiască în fața schimbării climatice.
Pământul pierde.
Am pierdut deja 60% din specii
și acest procent crește zilnic.
Așa că într-o zi,
am adus un om de știință în comunitatea mea.
Și i-am spus: - Tu transmiți informațiile bune
despre vreme la TV și radio,
dar ce-ai zice să vii și la oamenii mei?
Așa că a venit
și a stat cu noi.
Și deodată, pentru că suntem nomazi,
am început să ne strângem lucrurile.
Lucru pentru care ne întreabă: - Ne mutăm?
Iar eu îi răspund că nu, nu ne mutăm. Va ploua.
- Dar nu e niciun nor. Cum știți c-o să plouă?
Noi îi răspundem: - Da, va ploua,
și ne strângem lucrurile.
Deodată începe să plouă torențial,
și îl vedem pe omul de știință alergând,
ascunzându-se sub copaci,
și protejându-și lucrurile.
Noi deja ni le strânsesem.
(Râsete)
După ce trece ploaia,
începe o discuție serioasă.
El ne întreabă: - Cum ați știut că va ploua?
Iar noi îi răspundem:
- Bătrâna a observat insectele ducând ouăle la adăpost,
iar dacă insectele nu vorbesc și nu se uită la TV,
știu cum să prezică pentru a proteja generațiile,
pentru a proteja mâncarea.
Pentru noi este un semn că va ploua
în maxim câteva ore.
Și el ne spune:
- Noi avem cunoștințele,
dar nu aducem cunoștințele ecologice
împreună cu cele despre vreme.
Și așa am început să lucrez
cu meteorologi și comunitatea mea,
ca să oferim informații mai bune,
să ajutăm popoarele să se adapteze la schimbările climatice.
Cred că dacă punem totul laolaltă,
toate sistemele de cunoștințe,
știința, tehnologia, cunoștințele tradiționale,
putem să dăm ce-i mai bun ca să ne protejăm popoarele,
să ne protejăm planeta,
să refacem ecosistemul pe care-l pierdem.
Am mai făcut asta și într-un alt fel.
Am folosit un instrument care mie îmi place tare mult.
Se numește cartografiere participativă 3D:
participativă pentru că poate aduce laolaltă
femei, bărbați, tineri, bătrâni,
toate generațiile.
Și se folosesc cunoștințe științifice,
iar comunitatea se adună și construiesc această hartă,
își dau seama din cunoștințele pe care le avem
unde este pădurea sacră,
unde este sursa de apă,
unde este culoarul nostru,
unde este locul în care ne mutăm în fiecare anotimp.
Iar instrumentele acestea sunt uimitoare,
pentru că acestea construiesc competențe pentru femei,
pentru că în comunitățile noastre,
femeile și bărbații nu stau împreună.
Bărbații mereu au cuvântul,
iar femeile doar stau, dar în spate.
Ele nu sunt acolo ca să ia decizii.
Așa că după ce bărbații au cunoștințele,
cheamă femeile, să arunce o privire,
iar ele acceptă,
pentru că ei au făcut toată treaba.
Când vin femeile
și se uită la hartă,
ele spun: - Mm, nu.
(Râsete)
- E greșit.
De aici adun ierburi medicinale.
De aici adun mâncarea.
De aici adun...
Și așa am schimbat cunoștințele pentru hartă,
și i-am chemat pe bărbați.
Ei se gândesc la ce spun femeile.
Toți dau din cap.
- Au dreptate. Au dreptate. Au dreptate.
Așa am creat competențe pentru femei,
oferindu-le o voce,
în această cartografiere participativă,
așa că femeile au cunoștințele detaliate
care pot ajuta comunitatea să se adapteze.
Iar bărbatul are vederea de ansamblu.
Așa că atunci când punem totul laolaltă,
această hartă îi ajută să discute,
să calmeze conflictele dintre comunități
pentru accesul la resurse,
să le ajute să împartă mai bine aceste resurse,
să le refacă
și să le gestioneze pe termen lung.
Cunoștințele noastre sunt foarte folositoare.
Cunoștințele popoarelor băștinașe
sunt cruciale pentru planeta noastră.
Sunt cruciale pentru toate popoarele.
Cunoștințele științifice au fost descoperite
acum 200 de ani
iar tehnologia, acum 100 de ani,
dar cunoștințele popoarelor băștinașe au mii de ani.
Așa că de ce să nu le aducem împreună,
să combinăm toate cele trei cunoștințe
și să oferim rezistență sporită
popoarelor care sunt impactate de schimbarea climatică?
Acum nu este vorba doar de țările în curs de dezvoltare,
ci și de cele dezvoltate.
Am văzut uraganele, am văzut inundațiile din toate acele locuri.
Am văzut incendiile, chiar și aici în California.
Avem nevoie de toate aceste cunoștințe împreună.
Avem nevoie de oameni în centru.
Și avem nevoie ca cei care iau decizii
să se schimbe,
oamenii de știință le spun asta,
noi le spunem asta
și noi avem cunoștințele.
Avem 10 ani pentru schimbare.
10 ani sunt puțini,
așa că trebuie să acționăm împreună
și trebuie să acționăm acum.
Vă mulțumesc.
(Aplauze)