År 1956 vann en dokumentärfilm av Jacques Cousteau
både Guldpalmen och en Oscar.
Filmen hette "Le Monde Du Silence"
eller "Den tysta världen".
Namnet tydde på att undervattensvärlden var tyst.
Nu, 60 år senare, vet vi
att undervattensvärlden är allt annat än tyst.
Även om ljud inte hörs ovanom vattenytan,
beroende på var du är och på årstiden,
kan undervattensvärlden vara lika bullrig som en djungel eller regnskog.
Ryggradslösa djur som räkor, fiskar och marina däggdjur
använder sig av ljud.
De använder ljud för att studera sina habitat,
för att kommunicera med varandra,
för att navigera,
och för att upptäcka rovdjur och byten.
De använder också ljud för att få information om sin omgivning.
Låt oss ta Arktis som exempel.
De flesta ser det som ett stort, ogästvänligt område,
det beskrivs ibland som en öken
eftersom det är så kallt och avlägset
och täckt av is största delen av året.
Och trots detta
finns det inget ställe jag hellre skulle vara på än Arktis,
framförallt då dagarna blir längre och våren närmar sig.
För mig förkroppsligar Arktis skillnaden
mellan vad vi ser på ytan och vad som sker under ytan.
Du kan se över isen - allt är vitt, blått och kallt -
och inte se något.
Men om du lyssnar under ytan
skulle ljuden du hör först förvåna dig
och sedan glädja dig.
Och medan dina ögon bara ser kilometer på kilometer av is
kan din öron höra grönlandsvalar och vitvalar,
valrossar och storsälar.
Isen ger också ljud ifrån sig.
Den gnisslar och knakar och smäller och stönar
då den krockar och skaver när temperatur, ström eller vind ändrar.
Och mitt i smällkalla vintern, under heltäckande is,
sjunger grönlandsvalarna.
Och du skulle aldrig förvänta dig det
eftersom vi människor
brukar vara väldigt visuella varelser.
De flesta av oss, men inte alla,
navigerar med hjälp av vårt synsinne.
För marina däggdjur som lever under ytan,
där kemiska signaler och ljus har svårt att röra sig,
är ljudet deras sätt att se.
Och ljud rör sig mycket bra i vatten,
mycket bättre än i luften,
så att signaler kan höras på långa avstånd.
I Arktis är detta speciellt viktigt
eftersom det inte bara är de arktiska marina däggdjuren som ska höra varandra,
de måste också lyssna till signaler från omgivningen
som kan tyda på förestående tjock is eller öppet vatten.
Kom ihåg, att även om de tillbringar största delen av livet under vatten
är de däggdjur,
och måste komma till ytan för att andas.
Så de lyssnar kanske efter tunn is eller öppen yta,
eller efter ekon från närliggande is.
Arktiska marina däggdjur lever i ett rikt och varierande undervattensljudlandskap.
På våren
kan det råda kakofoni under ytan.
(Ljud från marina däggdjur)
Men när isen fryser igen
och temperaturen eller strömmen inte skiftar alltför mycket,
har Arktis under ytan en av de lägsta omgivande ljudnivåerna
av alla världens hav.
Men det sker ändringar.
Främst på grund av minskad havsis,
vilket är en direkt följd av människans växthusgasutsläpp.
I och med klimatförändringen
genomför vi ett helt okontrollerat experiment på vår planet.
Under de senaste 30 åren
har issäsongen i Arktis minskat på vissa områden
med allt från sex veckor till fyra månader.
Den förkortade issäsongen kallas ibland en förlängning
av säsongen för öppet hav.
Det är tiden på året då Arktis är segelbart med fartyg.
Det är inte bara isens utbredning som ändras,
även isens ålder och bredd håller på att ändras.
Du har säkert hört talas om
att den minskade isen utgör ett mindre habitat
för djur som är beroende av havsis,
som arktiska sälar, valrossar och isbjörnar.
Minskning av isen leder också till ökad erosion längs kustbyar
och påverkar rovbeståndet för marinfåglar och däggdjur.
Klimatförändringen och den minskade havsisen
ändrar också ljudlandskapet under vattnet i Arktis.
Vad betyder ordet ljudlandskap?
Vi som jobbar med att tjuvlyssna på hav
använder instrument som kallas hydrofoner.
De är undervattensmikrofoner
och vi spelar in det omgivande ljudet,
ljudet runt omkring oss.
Ljudlandskapet beskriver de olika faktorerna
som påverkar ljudfältet.
Det vi hör i våra hydrofoner
är ljuden från klimatförändringen.
Vi hör ändringarna på tre olika fronter:
i luften,
i vattnet
och på land.
För det första: luften.
Vind på vatten skapar vågor.
Vågorna skapar bubblor;
när bubblorna spricker,
och det gör de,
avger de ljud.
Ljudet är som ett pysande eller en störning i bakgrunden.
När Arktis är täckt av is
når största delen av vindens ljud inte vattenskiktet
eftersom isen fungerar som en buffert mellan atmosfären och vattnet.
Detta är en av orsakerna
till att Arktis kan ha så låga omgivningsljudnivåer.
Men då havsisen minskar
sker det en ökning i vågljudet
och även antalet stormar och stormarnas intensitet
ökar i Arktis.
Allt detta höjer ljudnivån i ett tidigare tyst hav.
För det andra: vatten.
Med mindre havsis
flyttar subarktiska arter norrut
och utnyttjar det nya habitat som skapats av det öppna havet.
Arktiska valar, likt den här grönlandsvalen,
har ingen ryggfena,
eftersom de utvecklats till att leva och simma i istäckta vatten.
En utstickande ryggfena är väldigt opraktiskt
om du ska röra dig genom is
och kan, de facto, hålla vissa djur borta från isen.
Men nu, var vi än lyssnat,
hör vi ljuden från sillvalar och knölvalar
och späckhuggare,
allt längre norrut
och allt senare under säsongen.
Med andra ord hör vi
de subarktiska arternas invasion av Arktis.
Och vi vet inte vilka följder detta har.
Uppstår det en tävlan om mat mellan de arktiska och subarktiska djuren?
Tar dessa subarktiska arter med sig sjukdomar och parasiter till Arktis?
Och hur kommer de nya ljuden de producerar
att påverka ljudlandskapet under vattnet?
För det tredje: land.
Och med land...
menar jag människor.
Mer öppet vatten betyder mer människonärvaro i Arktis.
Förra sommaren
kunde ett kryssningsfartyg ta sig genom nordvästpassagen -
den tidigare mytomspunna rutten mellan Europa och Stilla havet.
Minskade havsisar har tillåtit människor att överta Arktis oftare.
Det har lett till ökad olje- och gasutforskning och -utvinning,
möjligheter för kommersiell sjötrafik
och även ökad turism.
Vi vet nu att fartygsljud ökar valarnas stresshormonnivåer
och kan störa deras ätbeteende.
Luftkanoner, som producerar höga men lågfrekventa omph-ljud
var 10:e till 20:e sekund,
ändrade valarnas sim- och röstbeteende.
Och alla dessa ljudkällor förminskar det akustiska utrymme
i vilket arktiska marindäggdjur kan kommunicera.
Arktiska marindäggdjur är ju vana vid höga ljudnivåer
vissa tider på året.
Men ljudet kommer i första hand från andra djur eller havsisen,
det är ljud som de utvecklats med
och som är livsviktiga för deras överlevnad.
De nya ljuden är höga och främmande.
De kan påverka miljön på sätt vi tror oss förstå,
men också på sätt vi inte förstår.
Kom ihåg att hörseln är det viktigaste sinnet för dessa djur.
Det är inte bara Arktis fysiska habitat som ändras fort,
det akustiska habitatet ändras också.
Det är som om vi plockat djuren upp från en tyst landsbygd
och släppt ner dem i en storstad mitt i rusningstiden.
Och de kommer inte undan den.
Vad kan vi göra nu?
Vi kan inte minska vindstyrkan
eller hindra subarktiska arter från att migrera norrut,
men vi kan utveckla lokala lösningar
för att minska undervattensljud orsakade av människor.
En av lösningarna är att sakta ner fartyg
som korsar Arktis,
eftersom långsammare fartyg är tystare.
Vi kan begränsa tillgången under säsonger och till områden
som är viktiga för parning, mat eller migration.
Vi kan bygga tystare fartyg
och hitta på bättre sätt att utforska havsbottnen.
Och de goda nyheterna är
att det finns människor som arbetar med detta just nu.
Men slutligen
är det vi som måste göra jobbet
för att vända på, eller åtminstone sakta ner
ändringar i atmosfären orsakade av människan.
Låt oss återgå till tanken om en tyst undervattensvärld.
Det är alldeles möjligt
att många av de valar som simmar i Arktis idag,
framförallt långlivade arter som grönlandsvalen
som inuiterna säger har två människoliv -
det är möjligt att dessa valar levde 1956
när Jacques Cousteau gjorde sin film.
Och i återblick,
med tanke på allt ljud vi producerar i haven idag,
kanske det verkligen var "Den tysta världen".
Tack.
(Applåder)