Sokan már ismerik önök közül
a legutóbbi választás eredményeit:
Hillary Clinton demokrata jelölt
elsöprő győzelmet aratott
a szavazatok 52%-ának megszerzésével.
Jill Stein, a zöldek jelöltje
lényegesen lemaradva második lett, 19%-kal.
Donald J. Trump republikánus jelölt
szorosan ott volt a nyomában 14%-kal,
a többi szavazaton pedig a távolmaradók
és Gary Johnson libertáriánus jelölt osztozott.
(Nevetés)
Önök szerint milyen párhuzamos univerzumban élek?
Nos, semmilyenben.
Ebben a világban élek, és a világ így szavazott.
Hadd magyarázzam el, hogyan lehetséges ez.
2016 júniusában
elindítottam egy kezdeményezést, Global Vote néven.
Pontosan az a lényege, amire a neve is utal.
A történelem során először,
bárki, a világ bármely pontján
szavazhat más országok választásain.
Miért tennék ezt?
Mi értelme van ennek?
Bemutatom, hogy néz ki.
Felmennek egy honlapra,
ami nagyon tetszetős,
és rákattintanak valamelyik választásra.
Íme néhány, amelyre lehetett szavazni.
Nagyjából minden hónapra jut egy.
Láthatják, hogy volt már Bulgária, az Egyesült Államok,
az ENSZ főtitkára,
népszavazás a Brexitről.
Kinézik az önöknek érdekes választást,
és bejelölik azt, akire szavaznak.
Íme egy közelmúltbeli elnökválasztás jelöltjei
az aprócska São Tomé és Príncipe szigetországból,
amely Afrika nyugati partjainál fekszik,
és 199 000 lakosa van.
Rövid ismertetőt olvashatnak minden jelöltről,
nagyon remélem, hogy ezek tényszerű,
tájékoztató jellegű, lényegre törő írások.
Ha megtalálták az önöknek tetsző jelöltet, szavazhatnak.
Itt láthatók
az izlandi elnökválasztás jelöltjei,
és így tovább.
De mi a csudáért akarnának egy másik ország választásán szavazni?
Az ok, amiért nem akarnának így tenni,
természetesen az,
hogy ez beavatkozás lenne egy másik ország demokratikus folyamataiba.
Nem ez a cél.
Nem is tehetnék meg,
hiszen az eredményeket rendszerint
azután teszem közzé, hogy az adott országban lezajlott a szavazás,
tehát nincs lehetőség, hogy beavatkozzunk a folyamatba.
Ennél is fontosabb,
hogy nem különösebben érdekel
az egyes országok belpolitikája.
Nem erre szavazunk.
Az, hogy Donald J. Trump vagy Hillary Clinton milyen intézkedéseket
javasol az amerikaiaknak, nem a mi ügyünk.
Erre csak az amerikaiak szavazhatnak.
A globális szavazáson egyetlen szempont számít:
mit fognak tenni a vezetők a többi nép érdekében?
Ez pedig nagyon fontos,
mert – tudom, unják, hogy a csapból is ez folyik –
globalizált, összekapcsolódó és szorosan összefonódó világban élünk,
ahol más nemzetek politikai döntései
a mi életünkre is hatással lehetnek és lesznek,
függetlenül attól, kik vagyunk és hol élünk.
Jó metafora erre,
hogy egy pillangó szárnycsapása
a Csendes-óceán egyik partján hurrikánt válthat ki a másik parton.
Ilyen világban élünk ma,
és ilyen a politika világa.
Megszűnt az éles határvonal belpolitika és külpolitika között.
Bármely ország, legyen az akár olyan kicsi,
mint São Tomé és Príncipe,
kitermelheti a következő Nelson Mandelát
vagy Sztálint.
Szennyezheti a légkört vagy az óceánokat, amelyek mindannyiunkéi,
vagy gondolkodhatnak felelősen, és segíthetnek a helyzeten.
A választási rendszer azonban valahogy
nem tart lépést a globalizáció korával.
Csak kevesen szavazhatnak az első számú vezetőkre,
pedig hatásuk nagy horderejű,
csaknem egyetemleges.
Milyen számról volt szó?
140 millió amerikai szavazott
az Egyesült Államok következő elnökére,
mégis, mint tudjuk, néhány héten belül
átadják a nukleáris fegyverek indítókódját
Donald J. Trumpnak.
Ha ez nem olyan ügy, ami mindenkit érinthet,
akkor melyik az?
Hasonlóképpen, a Brexit-népszavazáson
néhány millió brit állampolgár adta le voksát,
de a szavazás eredménye, bármi is lett volna,
tíz- és százmilliók életére
gyakorol jelentős hatást világszerte.
Mégis, csak elenyészően szavazhattak.
Milyen demokrácia ez?
Mindannyiunkat érintő nagy kérdésekről
egy viszonylag csekély közösség dönt.
Nem tudom, önök mit gondolnak,
de nekem nem tűnik demokratikusnak.
Úgyhogy, szeretném ezt helyretenni.
De, mint mondtam,
nem a belpolitikára vagyunk kíváncsiak.
Minden jelölttől két kérdésre várunk választ.
Minden alkalommal ugyanazt a két kérdést küldöm el.
Egy:
Megválasztása esetén mit szándékozik tenni a többiek,
a bolygónkon élő maradék hétmilliárd ember érdekében?
Második kérdés:
Hogyan látja országának jövőjét a világban?
Milyen szerepet fog országa betölteni?
Minden jelöltnek elküldöm a kérdéseket.
Nem mindenki válaszol. Ne értsék félre!
Azt hiszem, ha valaki
az Egyesült Államok elnökének készül,
többnyire meglehetősen elfoglalt,
nem lep meg, hogy nem mindenki válaszol, de sokan igen.
Egyre többen.
Néhányan nemcsak visszaírnak,
hanem rendkívül lelkes és érdekfeszítő módon válaszolnak,
felülmúlva minden várakozást.
Hadd mondjak pár jó szót Saviour Chishimbáról,
aki a legutóbbi
zambiai elnökválasztás egyik jelöltje volt.
A két kérdésre adott válasza egy 18 oldalas értekezés volt,
amelyben kifejtette nézeteit Zambia lehetséges szerepéről
a világban és a nemzetközi közösségben.
Feltettem a honlapra, így bárki elolvashatta.
Saviour megnyerte a globális szavazást,
de nem nyerte meg a zambiai választást.
Azon tűnődtem,
mihez kezdhetnék e kiváló emberekkel.
Csodálatos emberekről van szó, akik megnyerték a globális szavazást.
Egyébként mindig melléfogunk.
Az általunk választott jelölt
sosem nyeri meg hazájában a választást.
Ennek oka részben az, hogy mindig a nők mellett döntünk.
De jelezheti azt is,
hogy a választók még mindig nemzeti szinten gondolkodnak.
Még mindig nagyon begubózva gondolkodnak.
Még mindig azt kérdezik: Mi jó származik nekem ebből?
Ahelyett, amit manapság kérdezniük kellene:
Mi jó származik nekünk ebből?
Most viszont önök jönnek.
Várom tehát javaslataikat, nem azonnal,
hanem küldjenek e-mailt, ha van ötletük,
mihez kezdhetnénk a nagyszerű vesztesek lenyűgöző csapatával.
(Nevetés)
Köztük van az imént említett Saviour Chishimba,
Halla Tómasdóttir,
aki második helyen végzett az izlandi elnökválasztáson.
Bizonyára sokan látták lenyűgöző beszédét néhány hete
a TEDWomen rendezvényen,
ahol arról beszélt, hogy több nőre van szükség a politikában.
Köztük van Maria das Neves São Tomé és Príncipéből,
Hillary Clinton,
bár nem tudom, ő elérhető-e.
Továbbá Jill Stein.
Lehetett szavazni nálunk
az ENSZ következő főtitkárára is.
Tehát Új-Zéland volt miniszterelnöke is
csodálatos tagja lenne a csapatnak.
A felsorolt személyek,
a nagyszerű vesztesek talán utazhatnának a világban,
és ahol választások vannak,
felhívhatnák az emberek figyelmét a modern kor követelményére,
hogy gondolkodjunk nyitottabban,
és gondoljunk a nemzetközi következményekre.
Hogy mit tartogat a Global Vote jövője?
Nos, kétségkívül,
nehéz lesz felülmúlni a Donald és Hillary show-t,
de lesz még néhány fontos választás a közeljövőben.
Sőt, egyre több lesz.
Fontos változások zajlanak a világban, bizonyára észrevették.
Az elkövetkezendő választások döntő jelentőségűek.
Néhány nap múlva
kerül sor az osztrák elnökválasztás megismétlésére,
Norbert Hofer megválasztásának esélyével,
akinek személyében
a II. világháború óta először lenne Európának szélsőjobboldali államfője.
2017-ben Németországban,
Franciaországban,
Iránban lesz elnökválasztás,
és egy sor további országban.
Ezek sem kevésbé fontosak.
Sőt, egyre fontosabbak.
A Global Vote nem egy különálló projekt.
Nem önmagában áll.
Van háttere.
Egy projekt része, amelyet 2014-ben indítottunk,
"Good Country" néven.
A Good Country ötlete igen egyszerű.
Egyszerűen megállapítom, mi a baj a világgal,
és hogyan orvosolható.
Utaltam rá, mi a baj a világgal.
Alapvetően óriási és növekvő számú,
nagy horderejű, létfontosságú globális kérdésekkel kell szembenéznünk:
éghajlatváltozás, emberi jogok megsértése,
tömeges migráció, terrorizmus, gazdasági káosz, fegyverek elterjedése.
Ezek az égető kérdések
természetüknél fogva világméretű problémák.
Egyetlen ország sem képes egyedül megbirkózni velük.
Ezért nyilvánvaló,
hogy együtt kell működnünk, és nemzetekként kell összefognunk,
ha meg akarjuk oldani a bajokat.
Teljesen nyilvánvaló, mégsem fogunk össze.
Csak nagyon ritkán látunk rá példát.
Az országok legtöbbször ma is úgy viselkednek,
mintha harcban álló, egymás ellen küzdő önző törzsek lennének,
azóta is, hogy nemzetállamokat alapítottak
több száz évvel ezelőtt.
Ennek meg kell változnia.
Nem politikai rendszer vagy ideológia megváltoztatásáról van szó,
hanem kulturális rendszerváltásról.
Meg kell értenünk, mindannyiunknak,
hogy a begubózás nem megoldás a világ problémáira.
Meg kell tanulnunk együttműködni, sokkal jobban összefogni,
és egy picit kevesebbet versenyezni.
Máskülönben a helyzet folyamatosan romlik,
és sokkal rosszabbra fordul, sokkal hamarabb, mint gondolnánk.
Csak akkor lesz változás,
ha mi, egyszerű emberek
közöljük politikusainkkal, hogy a dolgok megváltoztak.
Szólnunk kell, hogy kultúraváltás történt.
Szólnunk kell, hogy új felhatalmazást kaptak.
A régi nagyon egyszerű volt, és egyetlen dologra szólt:
ha valakinek hatalma vagy felhatalmazása van,
felelős a saját népéért és a saját kis területéért,
ez minden.
Ha ezalatt betesz mindenki másnak e bolygón,
hogy a saját népe a legjobban járjon, az még jobb.
Az olyan macsós.
Ha valaki ma hatalomban vagy felelős pozícióban van,
kettős a felhatalmazása,
azaz, ha hatalma vagy felelőssége van,
felelős a saját népéért
és minden egyes férfiért, nőért, gyermekért és állatért ezen a bolygón.
Felelős a saját területéért
és a Föld felszínének minden egyes négyzetméteréért
és a felettünk lévő légkörért.
Ha nem tetszik ez a felelősség, jobb, ha az illető nincs a hatalomban.
Számomra ez a modern kor szabálya,
és ezt az üzenetet szeretnénk eljuttatni a politikusokhoz,
és megmutatni, hogy napjainkban ilyen hozzáállást kell tanúsítani.
Máskülönben tönkremegyünk.
Semmi problémám
Donald Trump hitvallásával, hogy "Amerika az első".
Szerintem elég banális kijelentés arról,
ami politikusoknak mindig is célja volt, és az is marad.
Természetesen azért választják meg őket, hogy saját népük érdekeit képviseljék.
Ugyanakkor nagyon unalmasnak, régimódinak
és fantáziátlannak tartom az effajta megközelítést,
hogy Amerika az első és mindenki más az utolsó,
hogy Amerika újra nagyszerű lesz, mindenki más pedig újra kicsi,
amúgy pedig nem is igaz.
Politikai tanácsadóként az elmúlt 20 évben
több száz példát láttam olyan politikára,
amely harmonizálja a nemzetközi és hazai igényeket,
és jobb döntéseket eredményez.
Nem azt kérem a nemzetektől, hogy önzetlenek és önfeláldozók legyenek.
Nevetséges lenne.
Egyetlen nemzet sem vállalná.
Azt kérem, ébredjenek fel, és értsék meg: újfajta kormányzásra van szükség,
amely megvalósítható,
és amely harmonizálja az igényeket,
saját népünk és mindenki más érdekeit.
Az amerikai elnökválasztás és a Brexit óta
egyre világosabb számomra,
hogy a hagyományos bal- és jobboldali felosztás
értelmét vesztette.
Nem illik a fejleményekbe.
Ami ma meghatározó,
nagyon egyszerű:
úgy viszonyulunk a világhoz,
hogy jóleső érzés begubóznunk és a múltba fordulnunk,
vagy mint nekem, az előretekintés és a nyitott gondolkodás jelenti a reményt.
Ez az új politika.
Ez az új felosztás, ami két tömbre osztja a világot.
Talán szigorúnak hangzik, de valójában nem az.
Tökéletesen megértem,
hogy sokaknak miért jóleső érzés begubózniuk és a múltba fordulniuk.
Ha nehéz idők járnak, ha nincs elég pénzünk,
ha bizonytalannak, sebezhetőnek érezzük magunkat,
szinte természetes, hogy befelé fordulunk,
a saját igényeinkre gondolunk,
nem törődünk a máséval,
és talán azon kezdünk tűnődni, hogy a múlt szebb volt,
mint amilyen a jelen vagy a jövő valaha is lehet.
Én viszont azt gondolom, hogy ez tévút.
A történelem rá a bizonyíték.
Amikor az emberek befelé és a múltba fordulnak,
a fejlődés is visszafordul,
és a dolgok mindenki számára nagyon gyorsan rosszabbra fordulnak.
Ha olyanok, mint én,
és hisznek az előretekintő és nyitott gondolkodásban
és hisznek benne, hogy a sokszínűség az emberiség legfontosabb értéke,
és a globalizációban a legjobb dolog az,
ahogy felszínre hozza ezt a sokszínűséget és kulturális változatosságot,
amitől ma kreatívabb, izgalmasabb, hatékonyabb dolgok születnek,
mint bármikor az emberiség történetében,
akkor, barátaim, adott a feladat,
mert a befelé és múltba fordulók alakulatai
minden eddiginél jobban összefognak,
és ez a befelé s múltba forduló hitvallás,
a félelem és aggodalom
ősi ösztönöket előhozva
végigsöpör a világon.
Azok, akik hiszünk,
mint én is, az előretekintő és nyitott gondolkodásban,
meg kell szerveznünk magunkat,
mert nagyon-nagyon fogy az időnk.
Köszönöm.
(Taps)