Mușchii și articulațiile se mută și se împing.
Bătăile inimii se accelerează. Sângele năvălește prin artere și vene.
De-a lungul unei sarcini, fiecare organ din corp se modifică.
Declanșate de o serie de hormoni,
aceste modificări apar odată cu sarcina.
La doar câteva zile de la fertilizare, embrionul se atașează de mucoasa uterină.
Deoarece ADN-ul acestuia nu se potrivește exact cu cel al mamei,
sistemul imunitar ar trebui, teoretic, să îl recunoască ca un intrus,
să îl atace și să îl distrugă, ca pe bacterii sau alți microbi dăunători.
Aceasta e provocarea: sistemul imunitar al mamei
trebuie să o protejeze și pe ea și pe făt, dar nu poate acționa ca de obicei.
Ce se întâmplă nu e la fel de simplu ca scăderea imunității.
Mai degrabă, e o interacțiune complexă pe care abia începem să o înțelegem,
ce implică mai multe tipuri diferite de celule imune -
dintre care unele par să protejeze fătul de atacul altor celule de acest tip.
Totodată, corpul creează un dop de mucus în colul uterin,
ce ține microbii la distanță și rămâne sigilat până la travaliu.
Cu cât sarcina avansează,
uterul se extinde în sus și spre exterior odată cu creșterea fătului.
Pentru a face loc, hormonii progesteron și relaxină
semnalează mușchilor să se relaxeze.
Mușchii ce propulsează mâncare și resturi prin tubul digestiv, se relaxează și ei,
ceea ce îi face lenți,
provocând constipație întrucât trecerea e îngreunată.
Mușchii slăbiți în zona de sus a stomacului
ar putea permite acidului să treacă în esofag și gât,
provocând arsuri la stomac și reflux.
Aceste modificări pot agrava grețurile matinale
cauzate parțial de hormonul HCG - ce pot apărea și-n alte momente ale zilei.
Cu cât uterul se mărește, acesta împinge diafragmul,
mușchiul ce dilată și contractă pieptul cu fiecare respirație.
Acest lucru micșorează raza diafragmului.
Pentru a compensa, hormonul progesteron acționează ca un stimul cardiac,
ajutând gravida să respire mai repede, astfel încât atât ea, cât și bebelușul
să obțină suficient oxigen cu o capacitate pulmonară mai mică.
Acest lucru poate să-i dea gravidei senzația că nu are suficient aer.
Între timp, rinichii produc mai multă eritropoietină,
hormon ce crește producția de celule sanguine roșii.
Rinichii rețin mai multă apă și sare, în loc să le elimine în urină,
pentru a crește volumul sangvin.
Volumul sangvin al unei gravide crește cu până la 50% sau mai mult.
Dar e și mai diluat,
deoarece are cu doar 25% mai multe celule roșii.
De obicei, corpul produce celule sanguine absorbind fierul din mâncare.
Dar în timpul sarcinii, fătul își construiește propria masă sangvină
din nutrienții din mâncarea mamei -
lăsându-i acesteia mai puțin fier și alți nutrienți.
Inima trebuie să depună efort suplimentar pentru a pompa tot sângele
prin corp și placentă.
Ritmul cardiac al unei gravide crește,
dar nu prea înțelegem cum se modifică tensiunea arterială la sarcina sănătoasă -
un domeniu important de cercetare,
deoarece unele dintre cele mai grave complicații
au legătură cu inima și tensiunea arterială.
Uterul în creștere poate apăsa pe vene -
provocând acumularea de lichid la nivelul picioarelor și tălpilor.
Dacă apasă pe o venă mare, precum vena cavă inferioară,
ar putea interfera cu întoarcerea sângelui la inimă,
provocând o scădere bruscă a tensiunii arteriale
după o perioadă mare de stat în picioare.
Unele dintre aceste modificări regresează chiar înainte de naștere.
Cu puțin timp înainte de naștere, fătul coboară,
scăzând presiunea asupra diafragmului
și permițând gravidei să respire profund.
În timpul travaliului și nașterii,
o mare parte a surplusului de lichid din corp se pierde când se rupe apa.
Uterul se micșorează la loc în săptămânile de după naștere.
La fel ca restul corpului, sarcina afectează creierul -
dar efectele sale sunt printre cele mai puțin înțelese.
Studiile recente arată modificări în tomografiile cerebrale
după sarcină și în perioada parentală de început,
și susțin că acestea sunt adaptative.
Asta înseamnă că ar putea stimula abilitățile parentale,
precum citirea expresiilor faciale, de vreme ce bebelușii nu vorbesc încă.
Lipsa informațiilor despre efectele sarcinii asupra creierului
evidențiază un adevăr general: în trecut, aproape toate cercetările despre sarcină
erau concentrate asupra fătului, mai mult decât asupra gravidelor.
Experiența sarcinii variază semnificativ,
atât în intervalul sarcinilor sănătoase,
cât și în cazul complicațiilor pe care noile cercetări ne ajută să le înțelegem
și să dezvoltăm tratamente eficiente atunci când e necesar.
Totodată, fiecare sarcină e diferită
și e important să consultăm un medic pentru orice întrebări specifice.
Azi, investim într-un domeniu interesant,
deoarece tot mai multe cercetări se dedică biologiei uluitoare a sarcinii.