Ismerjük a fény és az igazság jelentőségét, igaz?
Képzeljenek el egy világot, ahol ez hiányzik.
Elmesélem, hogy mennyire szükségünk van mindkettőre.
Igaz történettel kezdem arról,
hogy mi történik,
mikor a világ nagy részén sötétben tapogatóznak.
Meleg októberi napon 2018-ban
egy szaúd-arábiai újságíró, Dzsamál Hasogdzsi
bement az isztambuli szaúdi konzulátusra dokumentumokért,
hogy elvehesse török menyasszonyát.
A lány órákig várt rá az épület előtt.
Soha többet nem látta kedvesét.
Valószínű, hallottak az esetről,
mert főcím volt szerte a világban.
Különböző nyomozásokból tudjuk,
hogy szaúdi kormányügynökök bementek a konzulátusra,
megölték Hasogdzsi urat,
és feldarabolták a testét.
Megismétlem, hogy tisztán megértsék.
Kormányügynökök gyilkoltak meg újságírót, hogy elhallgattassák.
Az efféle események egyszerre sokkolók és meglepően gyakoriak.
De abban biztos vagyok, hogy ha a szaúdi kormány tudta volna,
hogy ez ekkora port ver fel a világban,
ilyen hosszan téma marad,
akkor nem tette volna meg, igaz?
Ők sötétben akarták véghez vinni tettüket,
nem fényes nappal mindenki szeme láttára.
Ez felvet pár kérdést.
Mi lenne, ha jobban megvilágíthatnánk
a világ igazságtalanságait és gonosztetteit?
Mi lenne, ha ezzel ösztönözhetnénk kormányokat szerte a világban,
hogy nagyobb tisztelettel bánjanak az állampolgárokkal,
és inkább meghallgatnák a kritikusokat, mint hogy elhallgattatnák őket?
Ennek a világnak a megteremtésén dolgozom.
Kérem, hogy szánjanak rá kis időt,
hunyják be a szemüket,
és tegyék fel magukban a kérdést:
mire van szükségük önöknek és családjuknak,
a méltó és teljes emberi élethez?
Lehet, jó ételre gondolnak, vagy fedélre a fejük felett,
egészségügyi ellátásra vagy oktatásra,
jó állásra vagy szociális biztonságra,
vagy gondolhatnak személyes szabadságukra, és kimondhatják gondolataikat anélkül,
hogy letartóztatástól, kínzástól, bebörtönzéstől vagy rosszabbtól félnének.
Ezek nem luxusdolgok, hanem emberi jogok.
Nemzetközi emberi jogi törvényekben fektették le és tették közzé őket.
Az országok vállalták, hogy betartják őket.
Egész eddig
senki nem követte betartásukat,
senki nem győződött meg arról, hogy mindenki élvezheti-e jogait.
Ezt magam is meglepődve tapasztaltam.
Húsz évig voltam közgazdász.
A 2000-es évek közepén a párizsi OECD-nél dolgoztam.
Kormányoknak gazdasági ügyekben adtam tanácsot.
Szerettem a munkámat.
Különösen érdekes volt gazdaságukon keresztül belelátni az egyes országokba,
és rájönni, mit javasoljak nekik.
De az volt a gond,
hogy minden országban megsértették az emberi jogokat.
Olvastam, hogy milyen rosszul bánnak a kurdokkal Törökországban
és a szlovákiai romákkal.
Mindig kerestem a módját,
hogy megemlítsem az emberi jogokat a beszámolóimban.
Korlátozott volt, hogy meddig tudtam elmenni,
mert a közgazdászok
csak tények alapján adhatnak tanácsot.
Kiderült, hogy nincs részletes adatbázis
az emberi jogok betartásáról az egyes országokban.
Ez gond.
Ez mulasztás volt.
Mikor értékeljük a világ állapotát,
először azt nézzük meg, amihez vannak adataink:
egy főre jutó jövedelem, kereskedelmi és beruházási folyamatok,
szén-dioxid kibocsátás...
Körülményes a kormányoknak
az emberi jogokat tevékenységük középpontjába állítaniuk,
ha nincsenek hozzá adataik.
Nem tudtam túltenni magam az információhiányon.
Pár év múlva visszaköltöztem Új-Zélandra.
Emlékszem, otthon voltam a kisfiammal,
és mikor délutáni pihenéshez lefektettem,
varázserővel vonzott a számítógép,
ahol azt kerestem, ki méri az emberi jogokat.
Szakértőket kerestem meg, kérdezgettem őket:
Miért nem mérjük rendszeresen az emberi jogokat?
Meg lehetne tenni?
Legtöbb levelemre nem érkezett válasz.
Mégis sokan írtak.
Páran azt mondták,
hogy rendszeresen mérni az emberi jogokat
jó ötlet, de túl merész.
Alig egy-két személy tartotta lehetetlennek vagy akár nevetségesnek is.
Nem sokat zavartattam magam.
Követtem az energiaáramlást.
Ezen az úton
eljutottam két kimagaslóan okos emberjogi aktivistához,
akik osztották a nézeteim.
Susan Randolph és Chad Clay segítségével
megalapítottuk az Emberi Jogok Mérése Kezdeményezést,
angol rövidítése HRMI – ejtsd: hermi.
Mielőtt megalapítottuk a HRMI-t 1 dollár alaptőkével,
már együttműködtünk emberjogi aktivistákkal szerte a világban,
hogy adatokat gyűjtsünk
az országokra jellemző valós helyzetről.
Célunk, hogy jobban megismerjék a témát,
ne csak a Hasogdzsi úr esetéhez hasonló főcímeket,
melyek megjelennek a hírekben.
Több helyen fényt gyújtunk a világban.
Kiváltságosnak és hálásnak éreztem magam, hogy ezzel foglalkozhatom,
mert emberjogi aktivisták sok országban
már azzal naponta kockáztatják az életüket
hogy csupán dokumentálják a látottakat.
Megelégedéssel tölt el,
hogy a HRMI fölerősíti e kiváló emberek hangját,
hogy munkájuk hatékonyabb legyen.
Örömmel tölt el, hogy a HRMI felfogása
már nemcsak álom, hanem közös törekvés is.
Több száz emberjogi aktivista dolgozik világszerte
önkéntesen, idejét és tudását adva,
hogy megvilágítsák az eseményeket, kitöltsék az adathiányt,
felhívják a figyelmet arra, ami valóban számít.
Hogyan mérjük az országok emberjogi teljesítményét?
Eddig két módszert találtunk.
Először a nyilvános adatokat használjuk.
Az életminőséghez való jog, pl. az élelemhez, oktatáshoz,
egészségügyi ellátáshoz, lakhatáshoz és munkához való jog,
amiből sok minden kiderül az országról.
Az ábrán kékkel jelöltük ezt a mutatót mind a 169 országban,
ahol az egészségügyi ellátáshoz való jog állását nyomon követjük.
Sokszor ugyanazokat a mutatókat követjük,
mint amelyeket az ENSZ Fenntartható Fejlődési Céloknál használnak.
A különbség, hogy nem csak a nyers statisztikai adatokat követjük.
Sokkal életszerűbben működünk.
Átalakítjuk emberjogi szempontból értelmezhető értékekre.
Díjazott megközelítésmódot alakított ki
Susan, a HRMI társalapítója és kollégái.
A módszer minden országot más paraméter alapján értékel:
az országra jellemző jövedelmi szint alapján.
A gazdag és a szegény országok is alacsony értékelést kapnak,
ha nem oly hatékonyan érvényesítik lehetőségeiket,
mint a hasonló jövedelmű országok.
Pl. nézzük az egészségi mutatót!
Kiváló megközelítés!
Nemcsak azért, mert értékeli az országok gyakorlatát
a nemzetközi jog meghatározása szerint,
hanem mert logikusan működik.
Észszerű, ha magasabbak az egészségügyi normák
a magasabb jövedelmű országokban,
mint a szegényebb országokban.
Következő körben mi magunk gyűjtünk be adatokat a civil és politikai jogokról.
Ez szerteágazó terület: emberölések, kínzás, választójog
és a szólásszabadság is ide tartozik.
Talán meglepődnek,
hogy ezeket nem követik hivatalos statisztikákban.
Hoztunk szakértőket az Amnesty Internationaltól
vagy olyan szervezetektől, mint az Emberi Jogok Figyelője.
Együtt szakértői felmérést dolgoztunk ki:
minden országban helyszínen figyeli az eseményeket valaki.
Elégedettek vagyunk a szakértői felmérésünk működésével.
Eddig 19 országból vannak adataink,
de az országok száma évente bővül.
A legfontosabb, hogy visszajelzéseket kapunk,
méréseink pontosan mutatják a helyszíni feltételeket
azokban az országokban, amelyekről szólnak.
Hadd mutassam meg a részletes adatainkat.
Bemutatom kérdőívünk egyik kérdését.
Mely ország a legjobb a szabadságjogokban
a bírósági eljárásokon kívüli esetekben:
Jordánia, Venezuela, Szaúd-Arábia, USA vagy Mexikó?
Míg ezen törik a fejüket,
mondok még pár adatot.
Kezdjük meghatározással:
a jogellenes emberöléseket kormányügynökök kivitelezik,
mint Hasogdzsi úr esetében,
de általában rendőrségi lövöldözések tartoznak ide.
Hadd meséljek pár dolgot az adatok hátteréről.
2019 februárjában és márciusában,
felmérést küldtünk ki az emberi jogokat figyelő képviselőinknek,
mind az öt országba és a többibe is,
és mind azt jelezték vissza, hogy országuk mennyire jól áll,
betartják-e a jogokat és minden egyebet.
Részletes statisztikai technikát alkalmaztunk,
hogy a válaszokat
össze tudjuk hasonlítani egymással.
Rendben, emlékeznek még
erre a kérdésre adott válaszukra?
Jordánia a helyes válasz.
Itt látható mind az öt ország adata.
Ezek a kis masszív függőleges vonalak a legjobb saccolásaink
milyen érték jellemzi az országokat.
A bizonytalanabb országoknál pl. Szaúd-Arábiánál, szélesebb a sáv.
Emiatt kevésbé megbízhatók a válaszok.
Tán nagyobb eltérés van azok véleményében,
akik kitöltötték a kérdőívünket Szaúd-Arábiával kapcsolatban.
A keskenyebb bizonytalansági sáv pl. Mexikó esetében rámutat,
hogy biztosabbak vagyunk az adott ország értékelésében.
A sávok átfedésének van jelentősége.
Egész biztosak vagyunk benne: Jordániában jobb a helyzet, mint Venezuelában,
mert náluk nincs átfedés a sávokban.
Kevésbé vagyunk biztosak
a következő országok sorrendjében.
Ez csak az országok egy részére vonatkozik, amelyekről van adatunk.
Kiegészítem még.
Itt látható Új-Zéland, Ausztrália, Dél-Korea és az Egyesült Királyság.
Egyik sem érte el a maximális pontszámot,
mert mindenhol, még Új-Zélandon is,
van még hová fejlődni.
Mire jó ez az adat?
A HRMI nem jogvédő szervezet,
kormányoknak nem mondjuk meg, mit tehetnének másképp.
De adataink alkalmasak rá.
Tegyük fel, hogy országuk alacsony értékelést kapott,
a rangsor végén kullog,
és szeretnék előmozdítani.
Mit tehetnek?
Biztos vagyok, végtelen lehetőség van, de beszéljünk meg egypárat.
Biztathatnák országukat, hogy foglalkozzanak a hatalmas,
de életbevágó feladattal: képezzék tovább a rendőrséget.
Találkozhatnak elesettekkel és kisebbségi csoportokkal,
és hallgassák meg javaslataikat, hogyan újítsák meg az intézményeiket.
Tanulmányozhatják a jobb helyezést elért szomszédjaik törvényeit és eljárásait,
és választhatnak valami jobb megoldást.
Nyolc különböző személyi és politikai jogról van kimutatásunk,
minden országra, minden jogra,
és adatokat gyűjtünk az értékelések alakulásáról is.
Pl. szeretnénk tudni,
miért ilyen rossz e jog értékelése az USA-ban.
Megtudhatjuk, hogy részben azért,
mert túl sok rendőr lövöldözik színes bőrűekre.
Amerikai szakértőink szerint
a törvénytelen emberölések célpontjai
leginkább az afroamerikaiak,
a latin országokból származók,
az amerikai bennszülöttek
és a határon lefogott gyerekek.
Ez csak pár példa
a hatalmas, többezres adatbázisunkból,
mielőtt még nem foglalkoztunk az összes értékelt országgal.
Tudom, ez elég zordnak hangzik.
Mert valójában az is.
Jólesik megemlíteni,
hogy vannak egész pozitív, kellemes történeteink is
a HRMI adatbázisában.
Ez kellemes kimutatás az afrikai régióból.
Minden szín különböző életminőség-értékelést mutat,
és látszik, hogy általában lassan, de határozottan javul a helyzet
az egész afrikai kontinensen.
De még ennél is örömtelibb,
hogy ezeknek a jogoknak az értékei az egész világon javulnak
a HRMI-adatbázis kimutatása szerint.
Igazán lenyűgöző emberi jogi történet.
Szeretettel és reménnyel tölt el.
Észrevettem valamit,
mióta átléptem a közgazdaságból a HRMI-t alapító oldalra:
mikor régi ismerőssel találkozom, és mesélek nekik arról,
hogy most egyes országokra jellemző emberi jogok mérésével foglalkozom,
akkor néha üres tekintetekkel találkozom.
Mikor arról meséltem, hogy segítek gazdasági eredmények javításában,
akkor több megértést és elismerést kaptam.
Értem őket!
A gazdaság valóban jól mérhető. Mindenki hallott róla.
Ellentétben az emberi jogokkal, melyekkel nem foglalkoztak eleget,
nem mérték, túl sokáig mellőzték.
Változtassunk ezen!
Irányítsuk a fényszórót az emberi jogokra!
Változtassuk meg lényegesen a világ működését,
ez világméretű együttműködést igénylő feladat,
melyben elkél a segítségük.
Kezdetben ráirányítottuk a figyelmet az országukra.
Megvilágítja, mit tehetnek?
Mit követelhetnek a vezetőiktől?
Mely országokat érdemes követni,
hogy jobb és teljesebb legyen az emberi jogok tisztelete?
Mi lenne, ha a vezetők összehívnák tanácsadóikat, és választ követelnének?
Mi lenne, ha nemcsak azt kérdeznék: "Mitől lesz jobb a gazdaság?”,
hanem azt is: "Mitől javul az emberi jogi helyzet?”
A számok nem olyan érdekfeszítők, mint a történetek.
Nem mozgatja meg annyira
az érzelmeket,
de mind megvilágítja az előttünk levő utat.
A számok segítenek megtalálni, min kell változtatni és hogyan.
Építsünk olyan világot, ahol az országok nem azért versengenek,
hogy melyiknek jobb a sporteredménye, vagy melyikük lehet gazdagabb,
hanem azért, hogy hol bánnak jobban az emberekkel.
Vegyük számba értékeinket!
Köszönöm.
(Taps)