Danas želim da vam pričam o inovativnosti i privatnom životu
zato što ove dve stvari ne vezujemo često jednu za drugu.
Za mene je to od suštinske važnosti.
Imam jedno pitanje za vas.
Da li ovde ima osoba koje su već sebi rekle:
„Briga me za moj privatni život i podatke
zato što nemam šta da krijem”?
Da.
Ko smatra da je dobar i pošten u životu?
Eto! Dakle, očigledno, nema šta da se krije.
jer, na kraju krajeva, šta će ljudi otkriti?
Da sam neko normalan,
da u mom životu nema ničeg naročito zanimljivog.
Obavićemo jedan mali eksperiment, šta kažete, može?
Uzmite svoje telefone i otvorite svoju poslednju konverzaciju.
Nemojte da je birate, nije bitno.
Koja god aplikacija za poruke da je u pitanju,
otvorite poslednju konverzaciju.
Jeste li?
Sada prosledite telefon osobi do vas.
U redu.
Dobro!
(Smeje se) Dobro, dobro!
Koliko ovde prisutnih osoba,
koliko je osoba pogledalo konverzaciju
sa telefona koji im je prosleđen?
Da li sam vam rekao da je pogledate?
(Smeh)
Eto!
Koliko je vas osetilo tremu
kada ste dali telefon osobi pored?
(Smeh)
Eto.
Pritom, tu osobu pored vas vi poznajete.
Možete da vidite da li radi
sa vašim porukama nešto što ne bi trebalo.
Sada recite sebi nešto.
Svaki put kada kažete „u redu” nekoj kompaniji
za pristup vašim podacima, radite upravo to isto,
ali sa ljudima koje ne poznajete,
čije prave motive ne poznajete,
i protiv kojih nemate nikakvo sredstvo.
E, za mene je to pravo pitanje današnjice.
Poptuno smo isključili realan uticaj
preteranog prisustva privatnog života u upotrebi tehnologije.
Osim što, u stvari, devedesetih godina, u vreme kada nismo bili povezani,
pitanje ličnih podataka nije ni postojalo,
zato što je podataka bilo malo.
Većinu života provodili smo oflajn.
Dakle, niko nije znao šta se događalo.
Osim što, svaki put kada bismo probali da povežemo neki predmet
sa sve više i više tehnologije,
počeli bismo da digitalizujemo više aspekata našeg života.
Rezultat je taj da danas dolazimo do tačke promene
u kojoj otkrivamo toliko ličnih podataka
koje tako malo kompanija centralizuje,
da zaista počinjemo da eksponiramo celi svoj život.
I baš to je prava opasnost.
Pre 20 godina, mogli ste da kažete
da su pitanja privatnog života bila sekundarna
ali danas, svet se promenio, podaci su svuda.
I plaši me kada počnem da gledam stvari
kao što je broj krađa podataka.
Da, i to je samo jedan deo, to nije sve što je ukradeno.
Prema tome, možete još jednom sebi reći:
ako se desilo toliko krađa podataka, koliko ima ljudi na planeti,
kako to da ja nisam imao taj problem?
Pa, sve više ljudi ima ono što nazivamo „ransomwares”
odnosno hakeri koji vam sa tim ukradenim podacima
šalju sledeću poruku: „Pošaljite mi bitkoine,
ili ću svima otkriti
slike koje ne želite da drugi vide.
Dakle, kada date svoje podatke kompaniji,
potencijalno ih dajete hakeru,
i to vas može koštati mnogo novca, a ako odbijete da platite,
mogu da garantujem da će pustiti te informacije u javnost.
Nemojte misliti da vam se to, ako se nije desilo danas,
neće desiti u budućnosti.
Za mene, pitanje privatnog života je pitanje bezbednosti.
Treba da bude moguće da se osećamo bezbedno na internetu.
Ne treba da se konstantno bojimo krađe naših podataka.
Zatim, treba da shvatimo da te firme, malo po malo,
na kraju stvore detaljan profil vaše ličnosti
da znaju o vama ono što ne možete ni da zamislite.
Pre neki dan, pričao sam sa nekim o knjizi koju sam hteo da kupim.
Još uvek je nisam kupio a dobio sam reklamu za tu knjigu.
A niko me nije čuo kada sam to rekao.
U stvari, ono što smo moji prijatelji i ja tražili na internetu
omogućilo je da stvore tako precizan profil
da su razumeli šta me zanima, nešto kao slagalica.
Kada počinjete, ne znate šta ima unutra,
i svaki put kad dodate jos jedan deo, to postaje jasnije.
To se dešava sa vašim profilom i vašim privatnim podacima.
Dobro je imati personalizaciju, targeting, u okviru zdravtsva.
Bitno je da imamo personalizovano zdravlje.
Ali većinu vremena, to se zloupotrebljava.
Koristi se kako bi vas zarobili na različitim platformama.
Znate onaj osećaj, kada na Instagramu konstantno skrolujete
i ne razumete zašto to i dalje radite, kao da ste zavisni od toga.
Zapravo, toliko ste dobro profilisani,
da je sadržaj koji vam je prikazan toliko zanimljiv
da vam, jednostavno, nikada ne dosadi.
Nažalost, tu nije kraj.
Koriste i razne „nudge” tehnike, kako bi vam gurali razne reklame,
sa samo jednim ciljem, koji nije zadovoljenje vaših potreba,
već zarada novca na drugi način.
Vaši podaci se koriste za targeting u reklamiranju
koji im omogućava zaradu.
Samo što su to u većini slučajeva
proizvodi koji vam možda i ne trebaju,
koje prodaju kompanije sa kojima ne želite uvek da imate posla,
i nažalost, veoma često, sa novcem koji vi nemate.
Dakle, danas, za mene, problem targetinga
je, zapravo, problem manipulacije.
Videli smo ga i u okviru kompanije Cambridge Analytica,
kada su to koristili za manipulisanje političkim mišljenjem.
Ako znam šta volite, tačno znam i šta da vam pokažem,
da bih vas naveo da mislite ovo ili ono.
To se radi u ogromnim razmerama.
Dakle, problem privatnog života je problem zavisnosti, manipulacije,
a osigurati svoj privatni život znači osigurati jedan oblik slobode mišljenja.
Ali i dalje to nije ono najgore u ovoj priči.
Mene lično najviše plaši to što shvatamo
da što osoba više koristi neku društvenu mrežu,
manje ima raznolikosti u sadržaju koji vidi.
To znači da,
kako dajete podatke nekoj društvenoj mreži ili kompaniji,
tako će vas ona poznavati sve bolje i bolje,
te će vas na kraju zatvoriti u vaš sopstveni mehur
To je zanimljivo, jer kad ste u svom mehuru
sve je prijatno, osećate se dobro.
To se najviše vidi tokom izbora.
Kao slučajno, svi moji drugovi glasaju kao ja.
Gde su ostali?
U stvari, algoritam zna šta ja želim da vidim,
i umesto da rizikuje da me izgubi sa nečim što mi se ne sviđa,
biću meta.
A opasno je kada počnemo da gubimo na raznolikosti,
zato što se, zapravo, zna i da inovativnost potiče od raznolikosti.
Studije su pokazale da su najinovativnije kompanije
one koje su i najraznolikije.
Stoga, hajde da sada uradimo jedan mali misaoni eksperiment.
Zamislite da crvena boja predstavlja domen tehnologije.
Vi ste neko koga zanima tehnologija.
Ako ste svaki put izloženi tehnološkom sadržaju,
šta će se desiti u nekom momentu?
Jednostavno ćete postati bolji tehnolog,
što nije loše, postati veći stručnjak.
Ojačali ste, u stvari, vaša postojeća znanja.
Ali, niste izmislili ništa novo.
Samo ste produbili znanje koje ste već imali.
Hajde da sada uzmemo drugi primer.
Zamislimo, ovaj put,
da imate tri neka sadržaja vezana za tehnologiju
ali da počinjete da gledate stvari vezane za umetnost.
Kao što je glina, mešanjem crvene i zelene boje dobija se žuta.
Imamo nešto novo,
što nije ni umetnost, ni tehnologija, nego neka vrsta preplitanja.
Dodajte trgovinu, i odjednom,
imate toliku raznolikost informacija, možete da vidite čitav spektar.
Niste više zatvoreni u domenu koji već poznajete,
sada ste sposobni da vidite šta se dešava
pri preplitanju tih različitih domena.
To je konačno ono što zaista nazivamo inovativnošću.
Dakle, kada ste zatvoreni u svom mehuru,
gubite sposobnost inovacije
zato što gubite sposobnost da vidite kompletan spektar mogućnosti,
i način na koji su te različite stvari međusobno povezane.
Prema tome, za mene su pitanja privatnog života
u osnovi pitanja inovativnosti.
Veoma je važno
da uspemo da sačuvamo našu sposobnost inovacije.
Kako onda da osiguramo privatni život?
Ima dosta tehnologija koje postoje.
Najpre, treba razumeti koncept „privacy by design”.
To je zaista ta ideja da se osigura privatni život,
ali ne tražeći od drugih da nam veruju,
nego osiguravajući na tehnološkom, proizvodnom, poslovnom nivou,
tako da niko nikada ne može da zloupotrebi te podatke.
Znači, na primer, homomorfno šifrovanje, veoma je jednostavno.
Hoću da koristim neku uslugu a da ne otkrijem neki podatak.
Zamislimo da želite da vidite preporuke restorana,
ali ne želite da vas osoba sa druge strane lokalizuje.
E, pa, šifrovaćete lokaciju na telefonu.
Poslaćete je osobi koja će vam dati preporuke.
On ne zna gde ste vi, pošto nema ključ za šifrovane podatke.
On će da izvuče neki rezultat i poslaće ga šifrovanog,
dakle, ne znajući šta su vam preporučili.
I vi to dešifrujete na telefonu.
Dakle, tu ste u mogućnosti da dobijete uslugu
preporuke restorana koja je personalizovana,
a da pritom ne otkrijete gde ste.
Ova vrsta tehnologije donedavno nije dobro funkcionisala
ali sada je to to, treba nam samo par godina
da se pobrinemo da ona funkcioniše za sve, čak i za veštačku inteligenciju.
Zatim, imamo pitanje centralizacije.
Nikako ne želimo da samo jedna kompanija ima monopol nad našim podacima
jer bi to značilo da ta kompanija odlučuje
o načinu na koji, ljudi koji koriste usluge,
potencijalno treba da razmišljaju.
Sada, takođe, mnogi rade, naročito zahvaljujući blokchain-u,
na decentralizaciji moći nad ličnim podacima.
A tu je, najzad, i GDPR, to je 50-50. Ko ovde smatra da je GDPR dobar?
O, fino!
U Sjedinjenim Američkim Državama ljudi ga ne vole.
Dobar je zbog tri stvari.
Prvo, to nam omogućava da nas zaborave.
Ako nismo zadovoljni, možemo da odemo i bićemo zaboravljeni.
Drugo, to omogućava da se podaci skupe i pošalju na drugo mesto.
Ako smatrate da kompanija A ne deli vaše moralne vrednosti,
i da neka druga kompanija nudi istu uslugu,
možete da prosledite podatke a da se ne vratite na nulu.
U nekim slučajevima, postoji čak i pravo na neprofilisanje,
ako su, na primer, posledice ozbiljne po vaš život.
Odredbe koje danas stupaju na snagu
omogućavaju prekid tog začaranog kruga vezanog za lične podatke,
koji doprinosi jačanju našeg mehura,
bez ikakvih sredstava iza nas.
Prema tome, kriptografija, blockchain,
odredbe vezane za lične podatke,
sve su to sredstva koja nam trebaju da zaštitimo svoj privatni život.
Zašto vam pričam sve ovo?
Pričam vam ovo zato što, danas, imamo dva izbora za budućnost.
Imamo ovaj.
A to je da nastavimo kao što smo do sada.
Praktično idemo pravo u zid.
Ako nastavimo da se zatvaramo u svoj sopstveni mehur,
kako ćemo stvarno promeniti nešto?
Svi dobro vidimo, svi se slažemo,
stvari ne idu u dobrom smeru.
Treba u nekom trenutku da shvatimo, da ako izgubimo sposobnost inovacije,
nikada nećemo uspeti da sprečimo takvu katastrofu.
Želite li da živite na Marsu? Ima i onih koji predlažu to kao rešenje.
Ne! Niko ne želi da živi na Marsu.
Ja sam srećan što živim na Zemlji.
Lepa je to planeta, sa lepim plažama, a obožavam i Pariz.
Dakle, pokušavam da predložim nešto novo.
Ja predlažem da se potrudimo da stvorimo pozitivnu budućnost,
budućnost u kojoj bismo uspeli da rešimo sve probleme.
Ali, da bismo uspeli, moraćemo da umnožimo našu inovativnost,
zahvaljujući tehnologiji, umesto da se zatvorimo u mehur
koji će nas odvesti pravo u katastrofu.
I zbog toga bi svi trebalo da se bore da zaštite privatni život,
i da prekinu začarani krug u kome smo već 30 godina.
Hvala.
(Aplauz)