Talán azon tűnődnek, mi van a kezemben.
Az elmúlt három évben minduntalan kigúnyoltak
egy kurd közmondás miatt, amely szerint:
"Nem tarthatsz egy tojást és egy követ egyszerre a kezedben."
(Taps)
Ez egyezik az angol közmondással:
"Aki két nyulat üldöz, egyiket sem fogja el."
Nos, én egyszerre tartottam kézben a tanulmányaimat, a munkámat,
az önkéntes tevékenységeimet és a családi életemet.
És ezzel bebizonyítottam, hogy mindenki téved.
A nevem Azhin.
Munkám, elkötelezettségem, szenvedélyem,
hogy pozitív változást hozzak a közösségembe,
amelyet négyszer sújtott háború az elmúlt három évtizedben.
Teljes munkaidős aktivista vagyok.
Ma megosztom önökkel,
hogyan fedeztem fel a siker kulcsfontosságú összetevőjét,
amikor a feladás határán voltam az elmúlt mozgalmas években.
27 évesen kezdtem építőmérnöknek tanulni.
Már volt egy főiskolai diplomám geológiából,
de mivel az volt az álmom, hogy mérnök legyek,
ismét egyetemi hallgató lettem.
Nem akartam, hogy a férjem vagy a családom fizessen az álmaimért.
Magam akartam csinálni.
Tehát általános iskolai tanárként kezdtem el dolgozni,
hogy kifizethessem a tandíjat –
hittem abban, hogy az oktatás új generációt nevel fel,
és segít abban is, hogy mérnökké váljak.
Új hallgatói életem alatt észrevettem,
hogy a diákok cél nélkül pazarolják az idejüket,
míg használhatnák közösségük fejlesztésére is.
Így hozzákezdtem egy önkéntes hálózat alapításához egyetemi barátaimmal.
Azt terveztük, hogy értékes időnket okosan használjuk fel ahelyett,
hogy a közösségi médiára pazarolnánk.
Tanulmányainkkal párhuzamosan
véradó kampányt szerveztünk thalassemiás betegek számára,
pénzt és ruhákat gyűjtöttünk idős embereknek,
párszor meglátogattunk egy árvaházat,
megpróbáltuk visszacsalogatni a mosolyt az arcokra, és javítani a hangulatot,
és oly sok minden mást.
Így éltem az elmúlt néhány évben:
reggel órákra mentem,
délután tanítottam,
önkéntes találkozókon vettem részt,
és a nap végén hazaérve feleségként álltam helyt.
(Taps)
Amikor vizsga volt az egyetemen,
el kellett kérezkedjek a munkahelyemről.
Amikor a saját tanítványaimnak volt vizsgájuk,
el kellett kérezkedjek a professzoraimtól.
És az önkéntes összejöveteleken sem teljesítettem úgy, ahogy akartam.
Nem nehéz ez, egyensúlyban tartani mindent?
Nos, biztos vagyok benne, nem kell, hogy én mondjam el önöknek;
számos tanulmány mutatja, milyen nehéz egy nőnek a Közel-Keleten dolgoznia.
Számtalan kihívással és akadállyal nézünk szembe minden nap.
Még néhány alapvető emberi jogunk sincs meg.
Egy nő számára
egyensúlyban tartani kötelességeit az iskolában, a munkahelyen,
az önkénteskedésben és a családi életben
az egyik legnagyobb feladat.
Arra készültem, hogy mindent feladjak,
de valami segített, hogy kitartsak,
és ezt a siker egyik kulcsának tartom.
Ez a dolog nagyon egyszerű.
Nem rakétatudomány.
Ennek felhasználása azt eredményezte,
hogy az egyetem legjobb hallgatója lettem,
iskolaigazgatónak kértek fel az iskolámban, ahol tanítottam,
és három év alatt szereztem meg a diplomámat négy helyett.
Engem választottak ki az egyetem hallgatói nagykövetévé,
és ami a legjobb,
(Taps)
és ami a legjobb,
az egyetem elnöke felajánlotta, hogy fizeti nekem,
ha valamikor célul tűzöm ki a mesterfokozat megszerzését,
valamint igazgatósági taggá léptettek elő,
(Taps)
igazgatósági taggá léptettek elő
hazám legnagyobb önkéntes hálózatában.
Hogyan történt?
Különböznék másoktól?
Vagy egyszerűen szerencsés vagyok?
Nem.
Alkalmaztam, amire rájöttem.
Ahogy említettem, a siker kulcsa nagyon egyszerű.
A siker kulcsa az, hogy képzeld magad mások helyébe.
Hadd magyarázzam el, hogyan és miért életbevágó ez a sikerhez.
Mindennapi életünkben
szinte soha nem értjük meg az embereket, akikkel foglalkozunk,
mert annyira elfoglalnak saját gondolataink és saját életünk.
Ha kihúzzuk magunkat a képletből,
megszabadulunk gondolatainktól, érzéseinktől, véleményünktől,
és nyitott szívvel meghallgatjuk az emberek mondanivalóját,
a végeredmény meglepően más lesz.
Nem volt könnyű összerakni a felfedezésem.
Egy nap az előadáson a professzorom szünetet tartott az anyag magyarázatában,
és beszélt valamiről, ami nem tartozott a tárgyhoz, a témához.
Ezért öntudatlanul a saját diákom dolgozatát kezdtem javítgatni,
mivel aznap volt a kiosztás határideje.
A professzor rám nézett, és látta,
hogy a vizsgapapírt javítom ahelyett, hogy őt hallgatnám.
Nagyon mérges lett.
Kiküldött.
Kínos helyzetbe hozott az egész osztály előtt, és kiabált velem.
Megalázó volt.
Ezt követően folytattam a napom, és elmentem dolgozni.
Amíg tanítottam, észrevettem,
hogy néhány diák elfáradt, semmi energiájuk nem maradt.
Ezért úgy döntöttem, szünetet tartok,
és felüdülésképpen elmondok néhány viccet.
Észrevettem, hogy néhányan közülük nem figyeltek a viccemre.
Egymással beszélgettek, és nevettek.
Haragudni akartam rájuk, de hirtelen eszembe villant,
hogy éreztem magam aznap reggel,
amikor a professzor kiküldött.
És emlékeztettem magam: a célom, hogy pihenni hagyjam őket,
és felfrissüljenek, mielőtt folytatom a tanítást.
Valójában ezt is tették,
de a saját módjukon.
Szóval mi a baj ezzel?
Ettől fogva hagytam, hogy azt csináljanak,
amit csak akarnak kis szüneteink alatt.
Ez eredményesnek bizonyult.
Egyetlen tanuló sem bukott meg az osztályomban,
ami teljesítmény, mert a természettudományt tekintik
a legnagyobb kihívást jelentő tantárgynak
az általános iskolában.
Elkezdtem alkalmazni ezt a technikát az egyetemen is.
A professzorom helyébe képzeltem magam,
testbeszédére és hangjára figyeltem,
megpróbáltam kitalálni, mit tart "fontos" témának.
Ezzel mindig sikeresen jósoltam meg
a vizsgakérdések 70%-át.
Ez a technika olyan hasznosnak bizonyult számomra,
hogy az osztálytársaim csak azokat a kérdéseket tanulmányozták,
amelyekről azt jósoltam, hogy szerepelnek majd a vizsgán.
Még mindig gondolhatják, hogy ez csak nekem működött.
De gondoljanak csak bele:
miért költenek a nagyvállalatok dollármilliókat és milliárdokat
marketing kampányokra?
Tudják, egy marketing kampány sikerességéhez
az első, hogy képzeljük magunkat az ügyfél helyébe,
tudjuk meg, mit akarnak, mire van szükségük, hogy érzik magukat.
Ki szereti az Apple termékeit?
Sokan közülünk.
2010-ben az Apple megháromszorozta marketingkeretét.
Miért?
Így megismerik ügyfélkörüket.
Okosan használják ezt fel, hogy befektethessenek.
Nagyon lelkesített, hogy használjam ezeket a technikákat
az emberek helyébe képzelve magam.
És az is lelkesített, hogy civilizált társadalomban éljünk,
és más szemszögből lássuk a világot.
Szeretnék másokat érezni, és tudatni velük, hogy érzem őket.
A világ törődik velük.
Amikor rájöttem, hogy van egy önkéntes hálózat,
amely ugyanerre vágyik,
felvettem a kapcsolatot velük, és részt vettem küldetésükben.
A legnagyobb önkéntes hálózattá váltunk az egész országban.
Csupán egy év alatt az alapítás óta több mint 6000 önkéntesünk lett
csak azért, mert az alapján dolgozunk,
amire az embereknek szükségük van, és amit éreznek.
(Taps)
Összefoglalva, ha az emberek helyébe képzeljük magunkat, az működik.
Működik az üzletükben, a tanulmányaik során és az életben;
szinte minden helyzetben működik, ahol emberekkel foglalkozunk.
Az hozott ide ma engem, hogy az emberek helyébe képzeltem magam.
Mi lenne, ha mindannyian ugyanezt tennénk?
Köszönöm.
(Taps)