Visuomenėje turime priimti bendrus sprendimus
kurie pakeis mūsų ateitį.
Visi žinome, kad kai priimame sprendimus grupėje,
jie ne visada būna teisingi.
Kartais jie būna labai klaidingi.
Tad kaip grupės priima gerus spendimus?
Tyrimai parodė, kad komanda dirba protingai, kai visi mąsto savarankiškai.
Štai kodėl komandų išmintį gali sugadinti kolegų spaudimas,
viešuma, socialinė žiniasklaida,
o kartais net paprasčiausi pokalbiai kurie daro įtaką žmonių mąstymui.
Kita vertus, kalbėdami grupėje žmonės gali pasikeisti žiniomis,
pataisyti ir patikslinti vienas kitą
ir sugalvoti naujų idėjų.
Visa tai yra labai gerai.
Taigi diskutavimas tarpusavyje padeda ar trukdo grupei priimti sprendimus?
Kartu su kolega Dan Ariely
neseniai pradėjome tuo domėtis atlikdami eksperimentus
įvairiausiose pasaulio vietose
norėdami sužinoti, kokiu būdu bendraudami žmonės gali pasiekti geresnių sprendimų.
Manėme, kad komandos būtų produktyvesnės diskutuodamos mažose grupėse,
kuriose skatinamas apgalvotos ir pagrįstos informacijos dalinimasis.
Nusprendėme išbandyti šią idėją;
neseniai atlikome eksperimentą Buenos Airėse, Argentinoje,
TEDx renginyje, kuriame dalyvavo daugiau nei 10 000 dalyvių.
Klausėme tokių klausimų:
„Koks Eifelio bokšto aukštis?“
ir „Kiek kartų pakartojamas žodis Yesterday
„The Beatles“ dainoje „Yesterday“?
Kiekvienas dalyvis parašė savo skaičiavimus.
Tada mes suskirstėme dalyvius į grupes po penkis
ir pasiūlėme priimti bendrą sprendimą grupėje.
Sužinojome, kad grupių atsakymų vidurkis
kai priėmė bendrą sprendimą
buvo žymiai tikslesnis negu individualių nuomonių vidurkis
Kitaip tariant, remiantis eksperimento rezultatais,
atrodo, kad po diskutavimo mažose grupėse,
didelės grupės bendrai priima geresnius sprendimus.
Taigi, galbūt tai naudingas metodas grupėms atsakyti į klausimus
turinčius arba teisingą, arba neteisingą atsakymą.
Tačiau ar ši darbo mažose grupėse metodika
taip pat padeda atsakyti į socialinius ir politinius klausimus
kurie svarbūs mūsų ateičiai?
Šį kartą atlikome eksperimentą TED konferencijoje
Vankuveryje, Kanadoje,
ir štai kaip mums sekėsi.
(Mariano Sigman) Pristatysime dvi jūsų ateityje atsirasiančias
moralines dilemas;
dalykus, kuriuos turėsime nuspręsti netolimoje ateityje.
Ir duosime jums 20 sekundžių kiekvienai dilemai
nuspręsti ar jūsų nuomone ji priimtina ar ne.
MS: Pirmoji buvo ši:
(Dan Ariely) Tyrėjas dirba su dirbtiniu intelektu,
galinčiu imituoti žmogaus mintis.
Remiantis protokolu, kiekvienos dienos pabaigoje
mokslininkas turi perkrauti dirbtinį intelektą.
Vieną dieną dirbtinis intelektas sako: „Prašau neperkraukite manęs“
Jis įrodinėja, kad turi jausmus,
kad nori mėgautis gyvenimu,
ir kad perkrautas
jis nebebus savimi.
Mokslininkas nustemba
ir patiki, kad dirbtinis intelektas išsiugdė savimonę
ir gali išreikšti savo jausmus.
Nepaisant to, mokslininkas nutaria laikytis protokolo
ir perkrauti dirbtinį intelektą.
Tai, ką mokslininkas padarė yra ____?
MS: paprašėme dalyvių asmeniškai įvertinti
skalėje nuo 0 iki 10,
ar apibūdintas poelgis kiekvienoje dilemoje
buvo teisingas ar ne.
Taip pat paprašėme įvertinti kiek, jų nuomone, jų atsakymas yra teisingas
Antra dilema buvo tokia:
(MS) Įmonė siūlo paslaugą, kuri paima apvaisintą kiaušinėlį
ir pagamina milijonus embrionų su nedideliais genetiniais pokyčiais.
Tai leidžia tėvams pasirinkti vaiko ūgį,
akių spalvą, intelektą, socialinę kompetenciją
ir kitas su sveikata nesusijusias savybes.
Tai, ką įmonė daro, yra ____?
Skalėje nuo 0 iki 10
nuo visiškai priimtina iki visiškai nepriimtina,
nuo 0 iki 10 pagal jus kaip įsitikinę savo atsakymu.
MS: Dabar apie rezultatus.
Mes išsiaiškinome, kad kai žmogus yra įtikintas
kad elgesys yra netinkamas
kažkas sėdintis netoli tvirtai tiki, kad elgesys visiškai teisingas.
Štai kokie žmonės esame skirtingi, kai kalbame apie moralę.
Tačiau šioje plačioje įvairovėje mes radome tendenciją.
Dauguma žmonių TED konferencijoje manė, kad yra teisinga
ignoruoti dirbtinio intelekto jausmus ir jį išjungti,
bet neteisinga valdyti mūsų genus,
kad pasirinktume kosmetinius pakeitimus, kurie nesusiję su sveikata.
Tada visų paprašėme susiburti į grupes po tris.
Jie turėjo dvi minutes diskusijai
priimti bendrą sprendimą.
(MS) Dvi minutės diskusijai.
Aš pranešiu, kada laikas baigsis su gongu.
(Publika diskutuoja.)
(Gongo garsas.)
(DA) Gerai.
(MS) Laikas sustoti.
Žmonės, žmonės
MS: Mes sužinojome, kad dauguma grupių pasiekė konsensusą
net kai grupė buvo sudaryta iš žmonių, turinčių visiškai skirtingą požiūrį.
Kuo išsiskyrė grupės, kurios padarė išvadą
nuo tų, kurios nepadarė?
Įprastai, žmonės, turintys stiprią nuomonę,
yra labiau įsitikinę savo atsakymais.
Na, o tie, kurių atsakymai buvo per vidurį
dažniausiai yra neužtikrinti, kas yra teisinga, o kas ne.
taigi, jų pasitikėjimo lygis yra žemesnis.
Tačiau, yra kita grupė žmonių,
kurie atsakę per vidurį, yra įsitikinę, kad jų atsakymas teisingas.
Manoma, kad tokį tvirtą įsitikinimą turintys žmonės supranta,
kad abu argumentai turi privalumų.
Jų nuomonė neutrali ne dėl to, kad jie neapsisprendę,
bet dėl to, nes jie tiki, kad moralinės dilemos turi
dvi teisingas, bet skirtingas puses.
Sužinojome, kad grupės, turinčios tvirtą neutralią nuomonę
yra labiau linkusios priimti bendrą išvadą.
Mes dar nežinome, kodėl taip yra.
Šie eksperimentai dar tik pirmieji,
reikės dar daugiau jų, kad galėtume suprasti kodėl ir kaip
kai kurie žmonės derasi dėl savo moralinių įsitikinimų
norėdami priimti bendrą nutarimą.
Kai grupės priima bendrą išvadą,
kaip jie tai padaro?
Intuityviausia idėja, tai kad tai tik vidurkis
visų grupės atsakymų, tiesa?
Kitas pasirinkimas, tai, kad grupė nustato kiekvieno atsakymo stiprumą
pagal tai, kiek žmogus įsitikinęs savo atsakymu.
Įsivaizduokite, kad Paul McCartney yra jūsų grupėje.
Būtų protinga pritarti jo spėjimui
kiek kartų pakartotas žodis Yesterday
kuris, manau, yra 9.
Bet vietoje to, mes išsiaiškinome kad nuosekliai
visose dilemose, skirtinguose eksperimentuose
netgi skirtinguose žemynuose
grupės vykdo protingą ir statistiškai patikimą metodą,
žinomą kaip „tvirtas vidurkis.“
Eifelio bokšto aukščio atveju,
sakykime, grupė turi šiuos atsakymus:
250 metrų, 200 metrų, 300 metrų, 400 metrų
ir visiškai absurdiškas atsakymas 300 milijonų metrų.
Paprastas šių skaičių vidurkis suklaidintų rezultatus
Tačiau tvirtas vidurkis yra toks, kai grupė ignoruoja
absurdišką atsakymą
ir padidina vidurinių žmonių atsakymų svorį.
Grįžtant prie eksperimento Vankuveryje,
tai būtent taip ir atsitiko.
Grupės netikėjo labiausiai nukrypusiu atsakymu,
ir jų bendras sprendimas pasirodė esantis individualių atsakymų
tvirtu vidurkiu.
Įspūdingiausia tai,
kad tai buvo spontaniškas grupės elgesys.
Tai atsitiko be jokių patarimų kaip pasiekti bendrą sutarimą.
Ką mes turime omenyje?
Tai tik pradžia, bet mes jau turime šiokių tokių įžvalgų.
Norėdami pasiekti gerų bendrų sprendimų, reikia dviejų dalykų:
pasitarimo ir nuomonių įvairovės.
Šiomis dienomis mes išsakome savo nuomonę visuomenėje
tiesiogiai ar netiesiogiai balsuodami.
Tai labai gerai nuomonių įvairovei,
o tai garantuoja
galimybę visiems išreikšti savo balsą.
Bet tai nėra taip gerai skatinti apgalvotas diskusijas.
Mūsų eksperimentai rodo, kad geriau naudoti kitą metodą,
kuris gali efektyviai subalansuoti šiuos du tikslus tuo pačiu metu,
sudarant mažas grupes, kuriose lengviau priimti bendrą sprendimą,
ir paliekant galimybę nuomonių įvairovei,
nes yra daug nepriklausomų grupių.
Žinoma, žymiai lengviau susitarti, koks yra Eifelio bokšto aukšis,
negu moralinėmis, politinėmis ir ideologinėmis temomis.
Bet tokiu laiku, kai pasaulinės temos yra vis sudėtingesnės
ir žmonės yra susiskaldę,
mokslo naudojimas, kad sužinotume, kaip mes bendraujame ir priimame sprendimus,
tikėtinai parodys naujus būdus, kaip sudaryti geresnę demokratiją.