The informal markets of Africa are stereotypically seen
as chaotic and lackadaisical.
The downside of hearing the word "informal"
is this automatic grand association we have,
which is very negative,
and it's had significant consequences and economic losses,
easily adding -- or subtracting -- 40 to 60 percent of the profit margin
for the informal markets alone.
As part of a task of mapping the informal trade ecosystem,
we've done an extensive literature review
of all the reports and research on cross-border trade in East Africa,
going back 20 years.
This was to prepare us for fieldwork to understand what was the problem,
what was holding back informal trade in the informal sector.
What we discovered over the last 20 years was,
nobody had distinguished between illicit --
which is like smuggling or contraband in the informal sector --
from the legal but unrecorded,
such as tomatoes, oranges, fruit.
This criminalization --
what in Swahili refers to as "biashara," which is the trade or the commerce,
versus "magendo," which is the smuggling or contraband --
this criminalization of the informal sector,
in English, by not distinguishing between these aspects,
easily can cost each African economy between 60 to 80 percent addition
on the annual GDP growth rate,
because we are not recognizing the engine
of what keeps the economies running.
The informal sector is growing jobs at four times the rate
of the traditional formal economy,
or "modern" economy, as many call it.
It offers employment and income generation opportunities
to the most "unskilled" in conventional disciplines.
But can you make a french fry machine out of an old car?
So, this, ladies and gentlemen,
is what so desperately needs to be recognized.
As long as the current assumptions hold that this is criminal,
this is shadow,
this is illegal,
there will be no attempt at integrating the informal economic ecosystem
with the formal or even the global one.
I'm going to tell you a story of Teresia,
a trader who overturned all our assumptions,
made us question all the stereotypes that we'd gone in on,
based on 20 years of literature review.
Teresia sells clothes under a tree in a town called Malaba,
on the border of Uganda and Kenya.
You think it's very simple, don't you?
We'll go hang up new clothes from the branches,
put out the tarp, settle down, wait for customers,
and there we have it.
She was everything we were expecting according to the literature,
to the research,
right down to she was a single mom driven to trade,
supporting her kids.
So what overturned our assumptions?
What surprised us?
First, Teresia paid the county government market fees
every single working day
for the privilege of setting up shop under her tree.
She's been doing it for seven years,
and she's been getting receipts.
She keeps records.
We're seeing not a marginal,
underprivileged,
vulnerable African woman trader by the side of the road -- no.
We were seeing somebody who's keeping sales records for years;
somebody who had an entire ecosystem of retail that comes in from Uganda
to pick up inventory;
someone who's got handcarts bringing the goods in,
or the mobile money agent who comes to collect cash
at the end of the evening.
Can you guess how much Teresia spends, on average,
each month on inventory --
stocks of new clothes that she gets from Nairobi?
One thousand five hundred US dollars.
That's around 20,000 US dollars invested in trade goods and services
every year.
This is Teresia,
the invisible one,
the hidden middle.
And she's only the first rung of the small entrepreneurs,
the micro-businesses that can be found in these market towns.
At least in the larger Malaba border, she's at the first rung.
The people further up the value chain
are easily running three lines of business,
investing 2,500 to 3,000 US dollars every month.
So the problem turned out that it wasn't the criminalization;
you can't really criminalize someone you're charging receipts from.
It's the lack of recognition of their skilled occupations.
The bank systems and structures have no means to recognize them
as micro-businesses,
much less the fact that, you know,
her tree doesn't have a forwarding address.
So she's trapped in the middle.
She's falling through the cracks of our assumptions.
You know all those microloans to help African women traders?
They're going to loan her 50 dollars or 100 dollars.
What's she going to do with it?
She spends 10 times that amount every month
just on inventory --
we're not talking about the additional services
or the support ecosystem.
These are the ones who fit neither the policy stereotype
of the low-skilled and the marginalized,
nor the white-collar, salaried office worker
or civil servant with a pension
that the middle classes are allegedly composed of.
Instead, what we have here are the proto-SMEs
these are the fertile seeds of businesses and enterprises
that keep the engines running.
They put food on your table.
Even here in this hotel, the invisible ones --
the butchers, the bakers the candlestick makers --
they make the machines that make your french fries
and they make your beds.
These are the invisible businesswomen trading across borders,
all on the side of the road,
and so they're invisible to data gatherers.
And they're mashed together with the vast informal sector
that doesn't bother to distinguish between smugglers and tax evaders
and those running illegal whatnot,
and the ladies who trade,
and who put food on the table and send their kids to university.
So that's really what I'm asking here.
That's all that we need to start by doing.
Can we start by recognizing the skills, the occupations?
We could transform the informal economy by beginning with this recognition
and then designing the customized doorways for them to enter
or integrate with the formal,
with the global,
with the entire system.
Thank you, ladies and gentlemen.
(Applause)
يُنظر للأسواق غير الرسمية لإفريقيا بصورة نمطية
مثل الفوضى والسخرية.
وإن الجانب السلبي من سماع كلمة "غير رسمي"
هي هذه الجمعية الكبرى التلقائية التي لدينا
وهي سلبية جداً
وكان لها عواقب وخيمة وخسائر إقتصادية
مضيفاً بسهولة- أو طرح- 40 إلى 60% من هامش الربح
للأسواق غير الرسمية وحدها.
وكجزء من مهمة رسم خرائط النظام الايكولوجي التجاري غير الرسمي ،
فلقد أتممنا مراجعة أدبية واسعة النطاق
من بين جميع التقارير والبحوث المتعلقة بالتجارة عبر الحدود في شرق افريقيا
والتي تعود إلى الـ 20 سنة الماضية.
وكان هذا لإعدادنا للعمل الميداني لكي نتفهم ما المشكلة
وما الذي يعوق التجارة الرسيمة في القطاع غير الرسمي.
وما اكتشفناه على مدي الـ 20 سنة الماضية؛
هو أنه ليس كان هناك أحد يميز بين الإتجار غير المشروع --
الذي هو مثل التهريب أو السلع المُهربة في القطاع غير الرسمي --
من القانونية ولكن غير المسجلة،
مثل الطماطم والبرتقال والفاكهة.
فهذا التجريم --
ما في السواحلية يشير إلى 'بياشارا' وهي التجارة أو التبادل التجاري
مقابل "ماجاندو" وهو التهريب أو المهربين أنفسهم --
وهذا التجريم للقطاع غير الرسمي،
وفي اللغة الإنجليزية، ومن خلال عدم التمييز بين هذه الجوانب
يمكن بسهولة تكلفة كل الاقتصاد الافريقي بين 60 إلى 80% بإلاضافة
إلى معدل نمو الناتج المحلي الإجمالي السنوي
لأننا لم نتعرف على المحرك
وهذا مما يحافظ على تشغيل الإقتصادات.
ويعمل القطاع غير الرسمي علي زيادة فرص العمل بأربعة أضعاف المُعدل
من الإقتصاد الرسمي التقليدي
أو كما يسمونه الكتير بالإقتصاد "الحديث".
وهو يوفر فرص التوظيف وفرص توليد الدخل
إلى أكثر الأشخاص "غير المَهَرة" في التخصصات التقليدية.
ولكن هل يمكنك أن تصنع آلة البطاطا الفرنسية من سيارة قديمة؟
ولذا، السيدات والسادة،
هو ما يجب الإعتراف به بشدة.
ما دامت الإفتراضات الحالية ترى أن هذا أمر إجرامي،
فهذا هو الظل
هذا غير قانوني،
ولن تكون هناك محاولة لدمج النظام الايكولوجي الإقتصادي غير الرسمي
مع النظام الرسمي أو حتى العالمي.
سأخبركم عن قصة تيريزيا
التاجرة الذي قلبت كل إفتراضاتنا
وجعلتنا نسأل كل القوالب النمطية التي عملنا عليها
والمسندة إلى20 عام من استعراض الأدب.
تبيع تيرسيا الملابس تحت شجرة في بلدة تدعي مالابا،
على الحدود بين أوغندا وكينيا.
أتعتقدون أن هذا أمرٌ سهل، أليس كذلك؟
وسنشنق الملابس الجديدة من الفروع،
وإخماد قماش القنب والإستقرار والانتظار للعملاء
ولدينا هناك مثل ذلك.
فهي كانت كل شئ توقعناه وفقاً لأدب
والبحث،
وصولاً إلى أنها كانت أم واحدة مُتَجهة للتجارة
ودعم أطفالها.
لذا، ما الذي قلب إفتراضاتنا؟
وما الذي فاجأنا؟
أولاً ، دفعت تيريسيا رسوم السوق الحكومية للمقاطعة
وكل يوم عمل بمفرده
لإمتياز إنشاء متجر تحت شجرتها.
إنها كانت تفعل ذلك لمدة سبع سنوات
وكانت تحصل على إيصالات
وتحتفظ بالسجلات.
نحن لا نري ظاهرة هامشية
والمحرومين،
المرأة الإفريقية التاجرة الضعيفة علي جانب الطريق -- لا.
كنا نرى شخص ما يحفظ سجلات المبيعات لعدة سنوات -
شخص كان النظام الايكولوجي بأكمله من التجزئة التي تاتي من أوغندا
لاستلام المخزون -
شخص لديه عربات جلب البضائع اليدوية
أو وكيل المال النقال الذي ياتي لجمع النقدية
في نهاية المساء.
هل يمكنكم تخمين مقدار الإنفاق الذي تنفقه تيريزيا في المتوسط
على المخزون في كل شهر --
مخزونات من الملابس الجديدة التي تحصل عليها من نيروبي ؟
هو 1500 دولاراً أمريكياً.
وهذا حوالي 20,000 دولاراً أمريكياً استثمرته في السلع والخدمات التجارية
كل عام.
هذه هي تيريسيا،
الخَفية
والكَتومة الوسطى.
وانها فقط هي الدرجة الأولي من أصحاب المشاريع الصغيرة،
والشركات الصغيرة التي يمكن العثور عليها في أسواق المُدن.
وعلى الأقل في حدود مالابا الكبيرة، فإنها في الدرجة الاولي.
ويزيد الناس من السلسلة القيمة
وتشغيل ثلاثة خطوط بسهولة من الأعمال التجارية،
وتستثمر 2,500 إلى 3,000 دولاراً أمريكياً كل شهر.
وهكذا اتضحت أن المشكلة لم تكن التجريم،
ولا يمكنك تجريم شخص ما أنت تتلقى الإيصالات منه.
إنه عدم الإعتراف بمهنهم الماهرة.
وليس لدى النُظم المصرفية والهياكل وسيلة للتعرف عليهم
مثل الأعمال التجارية الصغيرة،
أقل بكثير من الحقيقة التى تعرفوفها،
فإن شجرتها لا تمتلك عنوان لإعادة الشحن.
لذا، فإنها عالقة في المنتصف.
إنها تسقط في الشقوق في فرضياتنا.
هل تعرفون كل تلك القروض الصغيرة لمساعدة النساء التاجرات الإفريقيات؟
وأنهم سيقرضونها بـ 50 أو 100 دولاراً.
فماذا ستفعل بهم؟
وهي تُنفق 10 أضعاف هذا المبلغ كل شهر
فقط على المخزون --
نحن لا نتحدث عن الخدمات الإضافية
أو دعم النظام الايكولوجي.
هؤلاء هم الذين لا يُصلحون الصورة النمطية للسياسة
من ذوي المهارات المنخفضة والمهمشين
ولا ذوي الياقات البيضاء وعامل المكتب الماجور
أو الموظف المدني علىالمعاش التقاعدي
ويزعم أن الطبقات الوسطى تتكون من.
بدلاً من ما لدينا هنا وهما المشاريع الصغيرة والمتوسطة
هذه هي البذور الخصبة للشركات والمؤسسات
التي تحافظ على تشغيل المُحركات.
فإنهم يضعون الفاكهة على منضدتك.
حتي أنها غير مرئية في هذا الفندق--
الجزارين والخبازين وصُناع الشمعدان--
فهم يصنعون الآلات التي تصنع البطاطس المقلية
وسرائرك.
وهذه هي التجارة غير المرئية لسيدات الأعمال عبر الحدود،
وكلهن على جانب الطريق
وبالتالي فإنهم غير مرئيين لجمع البيانات.
وإنهم مهروئون جنباً إلى جنب مع القطاع غير الرسمي الشاسع
الذي لا يزعج للتمييز بين المُهربين والمتهربين من الضرائب
وتلك الذين يهربون بطرق غير قانونية
والسيدات العاملات في التجارة،
والذين وضعن الطعام على الطاولة وأرسلوا أبنائهم للجامعة.
لذا فهذا هو حقاً ما أسألهُ هنا.
وهذا كل ما نريده لكي نبدأ به.
هل يمكننا أن نبدأ بالإعتراف بالمهارات والمهن؟
فيمكننا تحويل الإقتصاد غير الرسمي بالبدء بهذا الإعتراف
ثُم تصميم المداخل المخصصة لهم للدخول
أو الإندماج مع النظام الرسمي
أو العالمي
مع النظام بأكمله.
شكراً لكم السيدات والسادة.
(تصفيق)
Οι λαϊκές αγορές της Αφρικής στερεοτυπικά αντιμετωπίζονται
ως χαοτικές και αδιάφορες.
Το μειονέκτημα της χρήσης της λέξης «λαϊκές»
είναι o σχεδόν αυτόματος συνειρμός που μας έρχεται,
και μας προδιαθέτει αρνητικά,
και που έχει σημαντικές συνέπειες και οικονομικές απώλειες,
με μια απλή πρόσθεση -- ή αφαίρεση -- 40 έως 60 τις εκατό του περιθωρίου κέρδους
μόνο από αυτές τις λαϊκές αγορές.
Σαν κομμάτι της χαρτογράφησης του άτυπου αυτού εμπορικού οικοσυστήματος,
κάναμε μια εκτενή βιβλιογραφική επισκόπηση
για αναφορές και έρευνες του διασυνοριακού εμπορίου στην Ανατολική Αφρική
τα τελευταία 20 χρόνια.
Αυτό έγινε για να προετοιμάσουμε μια έρευνα πεδίου ώστε να βρούμε το πρόβλημα,
δηλαδή, τι είναι αυτό που εμποδίζει την ανάπτυξη των λαϊκών αγορών,
που ανήκουν στην ανεπίσημη οικονομία.
Αυτό που βρήκαμε είναι ότι τα τελευταία 20 χρόνια
κανείς δεν έκανε κάποια διάκριση μεταξύ του παράνομου --
που έχει να κάνει με το λαθρεμπόριο και τα λαθραία είδη της μαύρης αγοράς --
και του νόμιμου αλλά μη καταγεγραμμένου,
όπως η πώληση ντοματών, πορτοκαλιών, φρούτων γενικότερα.
Αυτή η ποινικοποίηση --
αυτό που στα Σουαχίλι αναφέρεται ως «biashara», που σημαίνει εμπόριο
αντίθετα από το «magendo» που σημαίνει λαθρεμπόριο --
αυτή η ποινικοποίηση της ανεπίσημης οικονομίας,
ή με απλά λόγια, το να μη διαχωρίζουμε αυτές τις δύο μορφές εμπορίου
μπορεί άνετα να κοστίσει σε κάθε Αφρικανικό κράτος 60 με 80 τις εκατό
επιπλέον στον ετήσιο ρυθμό ανάπτυξης του Α.Ε.Π,
επειδή δεν αναγνωρίζουμε τη μηχανή
που κάνει την οικονομία να τρέχει.
Η ανεπίσημη οικονομία δημιουργεί θέσεις εργασίας, 4 φορές παραπάνω
απ' ό,τι η παραδοσιακή επίσημη οικονομία,
ή «μοντέρνα» οικονομία, όπως κάποιοι την αποκαλούν.
Προσφέρει ευκαιρίες απασχόλησης και δημιουργίας εισοδήματος
στους λιγότερο εξειδικευμένους σε παραδοσιακούς κλάδους εργασίας.
Όμως μπορείς να φτιάξεις μια φριτέζα από ένα παλιό αμάξι;
Άρα, κυρίες και κύριοι, αυτό είναι που,
τόσο απεγνωσμένα, χρειάζεται να αναγνωριστεί.
Όσο οι τρέχουσες αντιλήψεις το καθιστούν εγκληματικό,
μαύρο,
παράνομο,
δε θα γίνει καμία προσπάθεια να ενσωματωθεί η ανεπίσημη οικονομία
με την επίσημη, ή ακόμα και την παγκόσμια οικονομία.
Θα σας πω την ιστορία της Τερίσια,,
μιας εμπόρου που ανέτρεψε όλες τις εικασίες μας,
που μας έκανε να αμφισβητούμε όλα τα στερεότυπα που νομίζαμε,
βασισμένοι στην εικοσάχρονη βιβλιογραφική επισκόπηση.
Η Τερίσια πουλάει ρούχα κάτω από ένα δέντρο, στην πόλη Μαλάμπα,
στα σύνορα μεταξύ Ουγκάντας και Κένυας.
Σιγά το δύσκολο, θα σκέφτεστε.
Θα κρεμάσουμε δυο, τρία καινούργια ρουχαλάκια στα κλαδιά,
θα απλώσουμε το μουσαμά, θ' αράξουμε, θα περιμένουμε τους πελάτες,
ορίστε, έτοιμο το μαγαζί.
Ήταν τυπικό παράδειγμα αυτού που περιμέναμε σύμφωνα με τη βιβλιογραφία,
και την έρευνα που κάναμε,
μέχρι στο ότι ήταν μια ανύπαντρη μάνα που κατέληξε στο εμπόριο
για να ζήσει τα παιδιά της.
Τι είναι αυτό λοιπόν που ανέτρεψε τις προσδοκίες μας;
Τι μας εξέπληξε;
Κατά πρώτον, η Τερίσια πλήρωνε στο κράτος εμπορικά τέλη
κάθε εργάσιμη μέρα
ώστε να μπορεί να στήσει το μαγαζί της κάτω από το δέντρο.
Το έκανε αυτό για επτά χρόνια,
και έπαιρνε αποδείξεις πληρωμής.
Κρατάει αρχείο.
Δε βλέπουμε μια περιθωριακή,
μη προνομιούχα,
ευάλωτη Αφρικανή εμπόρισσα στην άκρη του δρόμου -- όχι.
Βλέπουμε κάποια που κρατάει αρχείο πωλήσεων για χρόνια,
κάποια που έχει μια επιχείρηση εισαγωγών προϊόντων λιανικής από την Ουγκάντα
και κατάστημα πώλησης,
κάποια που φέρνει καλούδια σε καρότσια,
ή μια πράκτορας μεταφοράς χρημάτων που έρχεται να μαζέψει μετρητά
στο τέλος της μέρας.
Μπορείτε να μαντέψετε πόσα χρήματα ξοδεύει η Τερίσια, κατά μέσο όρο
το μήνα σε προϊόντα --
απόθεμα καινούργιων ρούχων που φέρνει από το Ναϊρόμπι;
Χίλια πεντακόσια αμερικάνικα δολάρια.
Άρα είναι περίπου 20.000 δολάρια για προϊόντα και υπηρεσίες
ετησίως.
Αυτή είναι η Τερίσια,
η αόρατη,
ο κρυμμένος ενδιάμεσος.
Και είναι μόνο στην πρώτη βαθμίδα των μικρών επιχειρήσεων,
των μίκρο-επαγγελματιών που βρίσκει κανείς στις αγορές των πόλεων αυτών.
Ανήκει στη πρώτη αυτή βαθμίδα επιχειρήσεων στην ευρύτερη περιοχή της Μαλάμπα.
Άλλοι που βρίσκονται πιο ψηλά στην αξία των συναλλαγών
εύκολα διατηρούν τρεις διαφορετικές επιχειρήσεις,
επενδύοντας 2.500 έως 3.000 αμερικάνικα δολάρια κάθε μήνα.
Άρα τελικά το πρόβλημα δεν ήταν η ποινικοποίηση -
δεν μπορείς να ποινικοποιήσεις κάποιον που κόβει αποδείξεις νόμιμα.
Αλλά η έλλειψη αναγνώρισης των επαγγελματικών ικανοτήτων τους.
Το τραπεζικό σύστημα δεν έχει τρόπο να τους αναγνωρίσει
σαν μικροεπιχειρηματίες,
πόσο μάλλον ότι, ξέρετε,
το δέντρο της δεν έχει κάποια διεύθυνση.
Και έτσι είναι παγιδευμένη στη μέση.
Πέφτει μέσα στις ρωγμές των θεωρήσεων μας.
Γνωρίζετε για αυτά τα μικροδάνεια που απευθύνονται σε Αφρικανές έμπορους;
Τα ποσά που της δανείζουν είναι 50 ή 100 δολάρια.
Τι να τα κάνει αυτά τα χρήματα;
Ξοδεύει 10 φορές παραπάνω κάθε μήνα
μόνο για απόθεμα --
δε μιλάμε για τις επιπλέον υπηρεσίες
ή το σύστημα υποστήριξης.
Αυτοί είναι που δεν κατηγοριοποιούνται ούτε ως ένα κλασσικό παράδειγμα
ενός ανειδίκευτου ή περιθωριοποιημένου,
ούτε ως μισθωτοί υπάλληλοι γραφείου
ή συνταξιούχοι δημόσιοι υπάλληλοι
από τους οποίους υποτίθεται ότι αποτελείται η μεσαία τάξη.
Αντ' αυτού, εδώ μιλάμε για τις πρωτό-μικρομεσαίες επιχειρήσεις,
τους γόνιμους σπόρους των μελλοντικών εταιρειών και επιχειρήσεων
που κάνουν τη μηχανή να τρέχει.
Φέρνουν φαγητό στο τραπέζι σας.
Ακόμα και σε αυτό το ξενοδοχείο, οι αφανείς --
οι κρεοπώλες, οι φουρνάρηδες αυτοί που φτιάχνουν τα κηροπήγια --
φτιάχνουν τις φριτέζες που σας τηγανίζουν πατάτες
και φτιάχνουν τα κρεβάτια σας
Αυτές είναι οι αόρατες γυναίκες εμπόρισσες που δουλεύουν στα σύνορα,
όλες στην άκρη του δρόμου,
και έτσι είναι αόρατες για αυτούς που μαζεύουν δεδομένα.
Και έτσι αναμιγνύονται με την τεράστια ανεπίσημη οικονομία
που δεν νοιάζεται να ξεχωρίσει τους λαθρέμπορους και τους φοροφυγάδες
και όλες τις παρεμφερείς παρανομίες
από τις κυρίες που κάνουν εμπόριο
και που φέρνουν φαΐ στο τραπέζι και στέλνουν τα παιδιά τους στο πανεπιστήμιο.
Άρα, αυτό είναι που ζητάω σήμερα εδώ.
Αυτό είναι που πρέπει να αρχίσουμε να κάνουμε.
Μπορούμε να αρχίσουμε αναγνωρίζοντας τις ικανότητες τους, τα επαγγέλματα τους;
Θα μπορούσαμε να αλλάξουμε την ανεπίσημη οικονομία
αρχίζοντας απ' αυτήν την αναγνώριση
και μετά να φτιάξουμε πόρτες στα μέτρα τους ώστε να περάσουν
ή να ενσωματωθούν με την επίσημη οικονομία,
με την παγκόσμια οικονομία,
με ολόκληρο το σύστημα.
Ευχαριστώ κυρίες και κύριοι.
(Χειροκρότημα)
Hay un estereotipo sobre los mercados informales de África que los tilda
de caóticos y poco entusiastas.
Lo malo de escuchar la palabra "informal"
son las asociaciones creadas que tenemos,
muy negativas,
que han tenido consecuencias significativas y pérdidas económicas,
que fácilmente agregan -o quitan- 40 a 60 % del margen de ganancia
de los mercados informales solamente.
Como parte de la tarea de trazar el ecosistema informal de comercio
hemos hecho una revisión exhaustiva de la literatura de los reportes
e investigaciones en el comercio transfronterizo del este de África,
de los últimos 20 años.
Este fue un trabajo previo para entender cuál era el problema,
que estaba deteniendo el comercio informal en los sectores informales.
Lo que descubrimos de estos últimos 20 años
es que nadie ha distinguido entre ilícito
-- que es una forma de contrabando en el sector informal --
y legal, pero no registrado,
tales como tomates, naranjas, frutas.
Esta criminalización...
lo que en suajili se dice "biashara", que es una forma de comercio,
versus el "magendo", que es contrabando,
esta criminalización del sector informal
en inglés, por no distinguir entre estos tres aspectos,
puede costarle a cada economía africana entre 60 a 80 % más
en la tasa de crecimiento anual del Producto Interno Bruto
porque no reconocemos el motor
que mantiene la economía en funcionamiento.
El sector informal está generando cuatro veces más trabajos
que el sector formal tradicional de la economía,
o economía "moderna", como muchos la llaman.
Ofrece empleos y oportunidades de generación de ingresos
a la mayoría de los "no tan hábiles" en disciplinas convencionales.
Pero, ¿puedes hacer una máquina de patatas con un auto viejo?
Por tanto, esto, señoras y señores,
es lo que debe reconocerse urgentemente.
En tanto sigamos suponiendo que esto es un crimen,
que es oscuro,
que es ilegal,
no habrá intento alguno de integrar el ecosistema de economía informal
al formal o al mundial.
Les voy a contar una historia de Teresia,
una comerciante que alteró todo lo que nosotros suponíamos,
nos hizo cuestionar todos los estereotipos que teníamos,
basados en 20 años de literatura revisada.
Teresia vende ropa debajo de un árbol en una cuidad llamada Malaba,
en la frontera entre Uganda y Kenia
Pueden pensar que es muy simple, ¿verdad?
Colgaremos ropa nueva en las ramas del árbol,
ponemos un piso, nos acomodamos, esperamos a los clientes,
y ya lo tenemos.
Ella hizo todo lo que esperábamos de acuerdo a la literatura,
a la investigación.
Ella era una madre soltera, motivada a vender
y proveer para sus hijos.
Entonces ¿qué fue lo que alteró nuestras suposiciones?
¿Qué nos sorprendió?
Primero, Teresia pagaba los cargos de mercado del gobierno
de cada día de trabajo
por tener el privilegio de poner su tienda debajo de su árbol.
Ella ha hecho esto durante siete años,
y ha recibido sus recibos.
Ella guarda sus registros.
Estamos viendo no un caso marginal,
de una mujer vulnerable sin privilegios
una comerciante africana a un lado del camino; no.
Estamos viendo a alguien que mantiene sus registros de ventas durante años;
alguien que tiene un completo ecosistema de ventas que viene desde Uganda
a recoger su inventario;
alguien que tiene carros de mano para traer su mercancía,
o el agente cobrador que recolecta el dinero
al final de cada tarde.
¿Pueden imaginar cuánto paga Teresia, en promedio,
cada mes por su inventario...
bolsas de ropa nueva que consigue en Nairobi?
Mil quinientos dólares.
Eso son unos USD 20 000 invertidos en comercio de bienes y servicios
cada año.
Ella es Teresia,
la invisible,
la escondida promedio.
Y ella es solo el primer eslabón de pequeños empresarios,
micronegocios que pueden encontrarse en estos pequeños mercados de pueblo.
Al menos en el extenso borde de Malaba, ella es el primer eslabón.
La gente de más arriba en la cadena de valor
está fácilmente moviendo tres líneas de negocios,
invirtiendo USD 2500 a USD 3000 cada mes.
Entonces, el problema se torna en que no es la criminalización;
no se puede criminalizar a alguien a quien le estás dando recibos.
Es la falta de reconocimiento de sus habilidades ocupacionales.
Los sistemas y estructuras de los bancos no tienen medios para reconocerlos
como micronegocios
mucho menos el hecho de que, ya saben,
su árbol no tiene una dirección real.
Por tanto, ella está atrapada en el medio.
No cabe en nuestras casillas presupuestas.
¿Conocen estos micropréstamos para mujeres comerciantes africanas?
Le prestan USD 50 o USD 100.
¿Qué puede hacer ella con eso?
Ella gasta 10 veces más de esa cantidad cada mes
solo en inventario...
no estamos hablando de los servicios adicionales
ni de soportar el ecosistema.
Esta gente no cabe en los estereotipos normales
de los poco hábiles y los marginados,
ni en los de cuello blanco, trabajadores asalariados de oficina
o en los servidores civiles con una pensión
que son los que componen la clase media.
En cambio, lo que tenemos aquí son las proto-pymes,
son las semillas fértiles de los negocios y empresas
que mantienen a los motores en funcionamiento.
Con eso llevan el pan a la mesa.
Aun aquí en este hotel, los invisibles
-- los meseros, los cocineros, los fabricantes de velas --
hacen las máquinas que hacen sus patatas
y ellos tienden sus camas.
Estas son las invisibles mujeres de negocios que comercian en las fronteras
al borde del camino,
y son invisibles a los que recogen los datos.
Y son mezcladas con el gran sector informal
que no se molesta en distinguir entre traficantes y evasores de impuestos
y aquellos que manejan negocios ilícitos
y las mujeres que comercian,
y llevan el pan a la mesa y envían a sus hijos a la universidad.
Eso es lo que en verdad estoy pidiendo aquí.
Es lo que debemos empezar a hacer.
¿Podemos empezar reconociendo las habilidades, las ocupaciones?
Podemos transformar la economía informal empezando por este reconocimiento
y, luego, diseñando las puertas especiales para que ellos entren
o se integren al sistema formal,
al mundial,
al sistema entero.
Gracias, señoras y señores.
(Aplausos)
Les marchés informels de l'Afrique sont, selon le stéréotype,
des lieux chaotiques et nonchalants.
Le désavantage du mot « informel »,
c'est ce stéréotype automatique,
et très négatif.
Il entraîne d'importantes répercussions et pertes économiques ;
40 à 60% du bénéfice est ainsi retranché,
uniquement pour les marchés informels.
En dressant la carte de l'écosystème commercial informel,
nous avons fait une analyse documentaire approfondie
de tous les rapports et recherches sur le commerce transfrontalier
en Afrique de l'Est sur 20 ans.
Nous préparions le travail de terrain pour comprendre
ce qui freinait le commerce informel dans ce secteur.
Ce que nous avons découvert sur ces 20 dernières années,
c'est que personne n'avait fait la distinction entre ce qui est illicite,
comme la contrebande dans le secteur informel,
de ce qui est légal, mais non enregistré,
comme les tomates, les oranges, les fruits.
Cette criminalisation de
ce que, en swahili, on appelle « biashara », ou commerce,
par opposition à « magendo », ou contrebande,
cette criminalisation du secteur informel,
parce que cette distinction n'existe pas en anglais,
coûterait à chaque économie africaine de 60 à 80% de la progression
du taux de croissance annuel de leur PIB,
car nous ne reconnaissons pas le moteur
qui fait tourner ces économies.
Le secteur informel crée quatre fois plus d'emplois
que l'économie officielle, traditionnelle
ou « moderne », comme beaucoup la désignent.
Il offre des opportunités d'emploi et de génération de revenus
aux personnes « non qualifiées » dans des domaines conventionnels.
Sauriez-vous faire une friteuse à partir d'une vieille voiture ?
Voilà, mesdames et messieurs,
ce qui mérite urgemment d'être reconnu.
Si on ne change pas nos hypothèses, ce sera considéré comme criminel,
une chose de l'ombre,
illégale,
on ne tentera pas d'intégrer l'écosystème économique informel
à l'économie officielle ou mondiale.
Je vais vous raconter l'histoire de Teresia,
une commerçante qui a renversé toutes nos hypothèses,
tous les stéréotypes attendus
à partir des 20 années d'analyse documentaire.
Teresia vend des vêtements sous un arbre à Malaba, une ville
à la frontière de l'Ouganda et du Kenya.
Vous vous dites que c'est très simple, non ?
Accrocher de nouveaux vêtements aux branches,
étendre la bâche, nous installer, attendre les clients
et voilà.
Teresia était tout ce que nous nous attendions
selon l'analyse et la recherche,
puisqu'elle était aussi une mère célibataire
faisant du commerce pour soutenir ses enfants.
Alors, qu'est-ce qui a bouleversé nos hypothèses ?
Qu'est-ce qui nous a surpris ?
D'abord, elle paye des frais de marché au gouvernement local
pour chaque journée de travail
pour le privilège de tenir boutique sous son arbre.
Elle le fait depuis 7 ans
et elle possède des reçus.
Elle tient des dossiers.
Il ne s'agit pas d'une commerçante africaine
marginale, défavorisée
et vulnérable au bord de la route.
C'est quelqu'un qui tient des registres de ventes depuis des années,
qui dispose de tout un écosystème de commerce de détail provenant d'Ouganda
pour son inventaire,
qui a des livreurs avec des diables pour la marchandise,
et un agent d'argent mobile qui vient chercher l'argent
à la fin de la soirée.
Essayez de deviner combien Teresia dépense, en moyenne,
chaque mois sur l'inventaire,
en nouveau stock de vêtements qu'elle reçoit de Nairobi ?
1500 dollars.
Environ 20 000 $ US investis en biens et services commerciaux
chaque année.
Voilà qui est Teresia,
la femme invisible,
le milieu caché.
Et elle n'est que le premier échelon des petits entrepreneurs,
des microentreprises qu'on trouve dans ces villes de marché.
Dans la région frontalière de Malaba, elle est au premier échelon.
Les personnes situées plus haut dans la chaîne de valeur
œuvrent dans au moins trois secteurs d'activité,
y investissant de 2500 à 3000 dollars par mois.
Donc le problème, ce n'était pas la criminalisation ;
vous ne pouvez pas vraiment criminaliser une personne que vous facturez.
C'est plutôt le manque de reconnaissance de ces emplois spécialisés.
Les systèmes bancaires n'ont aucun moyen de les reconnaître
comme microentreprises,
encore moins considérant que
cet arbre n'a pas d'adresse postale.
Alors elle est coincée au milieu,
passe entre les mailles du filet, de nos hypothèses.
Vous connaissez le microcrédit qui aide les commerçantes africaines ?
Ce sont des prêts de 50 ou 100 dollars.
Qu'est-ce qu' elle ferait avec ça ?
Elle dépense 10 fois ce montant chaque mois,
juste en inventaire,
sans compter les services supplémentaires
ou l'écosystème de soutien.
Ces gens ne correspondent ni au stéréotype des politiques
pour personnes peu qualifiées et marginalisées,
ni à celui du col blanc, employé de bureau salarié
ou fonctionnaire avec sa pension
qui formeraient la classe moyenne.
Il s'agit plutôt ici de de proto-PME,
les jeunes pousses des entreprises
qui font tourner le moteur de l'économie.
Elles apportent de quoi se nourrir.
Même ici dans cet hôtel, les personnes invisibles,
les métiers terrestres,
ceux qui fabriquent les friteuses pour vos frites
et font vos lits.
Voilà les commerçantes invisibles qui font des affaires à la frontière,
sur le bord de la route,
et donc invisibles pour les collecteurs de données.
Et elles se confondent dans le vaste secteur informel
qui ne distingue pas entre passeurs, fraudeurs fiscaux
ou d'autres types de commerce illégal,
et les commerçantes qui travaillent
pour avoir à manger et envoyer leurs enfants à l'université.
Donc voici ce que je me demande.
Voici tout ce que nous devons faire.
Pourquoi ne pas commencer par reconnaître les compétences, les métiers ?
Transformons d'abord l'économie informelle par cette reconnaissance,
puis nous concevrons des débouchés adaptés pour leur permettre
d'intégrer l'économie officielle,
l'économie mondiale,
tout le système.
Mesdames et messieurs, merci.
(Applaudissements)
Afrika informális piacait általában
kaotikusnak és rendszertelennek látjuk.
Az informális szó hátránya,
hogy azonnal erre asszociálunk,
ezekre a negatív jelentésekre,
s ez súlyos következményekkel és veszteséggel jár,
40-60%-kal növelve – vagy csökkentve –
az informális piacok profitrátáját.
Hogy felmérjük az informális kereskedelem ökoszisztémáját,
széleskörűen elemeztük
a kelet-afrikai nemzetközi kereskedelemről szóló jelentéseket és kutatásokat
húsz évre visszamenőleg.
Így készültünk elő a terepmunkára, amely során próbáltuk megérteni,
mi fogja vissza az informális szektort, informális kereskedelmet.
Az elmúlt 20 év adataiból azt láttuk,
hogy senki nem különböztette meg a jogellenes tetteket –
például a csempészetet az informális szektorban –
a legális, ám nyilván nem tartott kereskedelemtől,
mint a paradicsom, narancs, gyümölcsök kereskedelme.
A kriminalizáció –
a szuahéli nyelven "biashara" kereskedelmet jelent,
szemben a "magendóval", a csempészettel –
az informális szektor kriminalizálódik az angol nyelvben,
amely nem különbözteti meg a két jelenséget,
s ez könnyedén levehet plusz 60-80%-ot az afrikai országok
éves GDP növekedéséből,
mert nem vesszük figyelembe
a gazdaság tényleges hajtómotorját.
Az informális szektorban négyszer olyan gyorsan születnek munkahelyek,
mint a hagyományos,
vagyis "modern" gazdaságban, ahogy gyakran nevezik.
A szektor munkahelyeket és pénzkereseti lehetőséget biztosít
a hagyományos ágazatokban "legképzetlenebbeknek".
De ki tud sültkrumpli-készítőt csinálni egy régi autóból?
Hölgyeim és uraim, ez az,
amit fel kell ismernünk.
Amíg azt gondoljuk, hogy ez bűnözés,
ez árnyékgazdaság,
ez illegális,
addig nem is próbáljuk majd egyesíteni az informális gazdaságot a formálissal,
vagy akár a világgazdasággal.
Elmesélem Teresia történetét,
egy kereskedőét, aki szembement az összes várakozásunkkal,
aki miatt megkérdőjeleztük a sztereotípiáinkat,
amelyek 20 év kutatásain alapultak.
Teresia Malaba városában, egy fa alatt árul ruhákat,
Uganda és Kenya határán.
Egyszerűnek tűnik, nem igaz?
Fel kell lógatni az ágakra az új ruhákat,
leteríteni egy ponyvát, leülni, várni a vevőkre,
és készen is vagyunk.
Teresia pont olyan volt, amilyennek az előzetes kutatásaink
alapján vártuk,
még annak a várakozásnak is megfelelt, hogy egyedülálló anyaként kereskedésből
tartotta el a gyermekeit.
Miben nem felelt meg az elképzeléseinknek?
Min lepődtünk meg?
Először is, Teresia piacpénzt fizetett a helyi önkormányzatnak
minden egyes napért,
amikor a fa alatt árulhatta a ruhákat.
Hét éve kereste ezzel a kenyerét,
és mindig kapott bizonylatot.
Számon tartott mindent.
Nem egy periférián élő,
hátrányos helyzetű,
sebezhető afrikai kereskedő nőt láttunk az út szélén – nem.
Egy évek óta pontos nyilvántartást vezető egyénnel találkoztunk,
aki az Ugandából érkező kiskereskedelem egész ökoszisztémájából
szerezte be a készleteit,
akinek kézikocsival hozták a termékeket,
és láttuk a pénzfutárt, aki esténként
begyűjti a készpénzt.
Tippeljenek, havonta átlagosan mennyi pénzt
költ Teresia a készletekre –
a Nairobiból beszerzett új ruhákra?
1500 amerikai dollárt.
Ez évente nagyjából 20 000 dollárnak megfelelő
kereskedelmi befektetés.
Ez Teresia,
a láthatatlan kereskedő,
a rejtett faktor.
És ő csak az első lépcsőn áll a kiskereskedők között,
a piacvárosokban található mikroüzletek között.
Legalábbis Malaba szélesebb környékén ő az alsó lépcsőfok.
Az értékláncon feljebb lévők
gyakran három üzletágban is dolgoznak,
havi 2500-3000 dollárt fektetve be.
Kiderült, hogy a probléma nem a kriminalizáció,
mert nem lehet valakit kriminalizálni, aki bizonylatokat kap.
A szakképzettség el nem ismerése a probléma.
A bankrendszer és társadalmi struktúrák nem tudják őt
mikroüzletként elismerni,
arról nem is beszélve,
hogy a fának, ahol árul, nincs postacíme.
Így hát a semmiben ragadt.
Nem jut neki hely a világképünkben.
Hallottak az afrikai nőknek adott mikrohitelekről?
50 és 100 dollár közötti összeget hiteleznének neki.
Mihez kezdene vele?
Tízszer ennyit költ havonta
csak a készleteire –
nem is beszélve a további szolgáltatásokról
vagy a háttérökoszisztémáról.
Teresia és társai nem felelnek meg egyik sztereotípiának sem:
se nem alacsonyan képzettek és marginalizáltak,
se nem fehérgalléros irodai dolgozók,
se nem nyugdíjt kapó közszolgák,
akikből állítólag a középosztály áll.
Ezek a proto-kisvállalkozások lehetnek
az üzleti és vállalkozói élet csírái,
amelyek tovább hajtják a motort.
Általuk kerül étel az asztalra.
Még ebben a hotelben is, a háttérben dolgozók –
a mészárosok, pékek, gyertyaöntők –
ők rakják össze a gépet, amely sültkrumplit süt,
ők vetik meg az ágyunkat.
Ők a láthatatlan, de nemzetközi szinten kereskedő üzletasszonyok,
akik az út szélén kereskednek,
és ezért nem látjuk őket adatgyűjtés közben.
Összegyúrjuk őket ebben a hatalmas informális szektorban,
amely nem különbözteti meg a csempészeket, az adócsalókat
és más zavarosban halászókat
a nőktől, akik kereskednek,
akik etetik és egyetemre küldik a gyermekeiket.
Ezt kérem most önöktől.
Ezt kell elkezdenünk.
Kezdjük el elismerni a képességeiket, képzettségüket.
Ezzel az elismeréssel elkezdhetnénk megváltoztatni az informális gazdaságot
és előkészíteni azokat a kapukat, amelyeken átlépve
integrálódhatnak a formális,
majd a globális gazdaságba,
a teljes rendszerbe.
Köszönöm, hölgyeim és uraim.
(Taps)
I mercati non ufficiali in Africa sono stereotipicamente visti
come caotici e con poca attività.
Lo svantaggio nel sentire le parole "non ufficiale"
è fare questa vaga e automatica associazione con qualcosa
di molto negativo
e ciò ha avuto significative conseguenze e perdite economiche,
aggiungendo -- o sottraendo -- tra il 40 e il 60% del margine di profitto
solo per i mercati non ufficiali.
Come parte del compito di mappare l'ecosistema dei mercati non ufficiali,
abbiamo effettuato un'approfondita lettura
dei rapporti e ricerche sul commercio attraverso l'Africa orientale,
risalendo fino a 20 anni fa.
Questo per prepararci al lavoro sul campo per capire quale fosse il problema,
cosa ostacolava il commercio informale all'interno del settore.
Ciò che abbiamo scoperto negli ultimi 20 anni è,
nessuno ha fatto una distinzione tra illecito --
come il traffico o il contrabbando nel settore non ufficiale --
dal legale ma non registrato,
come pomodori, arance, frutta.
Questa criminalizzazione --
ciò che in Swahili viene chiamato "biashara", cioè il commercio
a differenza di "magendo" che è il traffico o contrabbando --
questa criminalizzazione del settore non ufficiale,
non distinguendo in inglese tra questi due vocaboli,
può facilmente togliere all'economia africana tra il 60 e l'80% di incremento
sul tasso di crescita annuale del PIL,
perché non riconosciamo il motore
che mantiene le economie in moto.
Il settore non ufficiale incrementa i posti di lavoro a un tasso quadruplo
rispetto a quello dell'economia ufficiale
o dell'economia moderna, come molti la chiamano.
Offre opportunità di lavoro e generazione di reddito
ai più "non-specializzati" nelle discipline tradizionali.
Ma voi riuscite a fare una friggitrice partendo da una vecchia auto?
Allora questo, signori e signore,
è ciò che ha disperatamente bisogno di venire riconosciuto.
Finchè si mantiene l'attuale percezione che questo è criminale,
che è clandestino,
che è illegale,
non ci sarà alcuno sforzo per integrare l'ecosistema economico non ufficiale
con l'ufficiale e nemmeno con il globale.
Vi racconterò la storia di Teresia,
una commerciante che ha ribaltato tutti i nostri presupposti,
e ha messo in discussione stereotipi ai quali ci eravamo adattati
basandoci su 20 anni di ricerche pubblicate.
Teresia vende vestiti sotto un albero in una città chiamata Malaba,
sul confine tra Uganda e Kenya.
Penserete, è molto semplice, no?
Appendiamo i vestiti nuovi ai rami,
stendiamo i teloni, ci sediamo, aspettiamo i clienti
ed ecco fatto.
È esattamente ciò che ci aspettavamo secondo le pubblicazioni,
le ricerche,
fino al pensarla una madre single che si è data al commercio
per sostentare i suoi figli.
Quindi cosa ha ribaltato i nostri presupposti?
Che cosa ci ha sorpreso?
Innanzitutto, Teresia ha pagato le tasse governative
per ogni singolo giorno di mercato
per il privilegio di sistemare il suo negozio sotto quell'albero.
Lo fa da sette anni,
e ha tutte le ricevute.
Tiene i suoi registri.
Non stavamo osservando una marginale,
svantaggiata
vulnerabile negoziante africana sul ciglio di una strada -- no.
Stavamo osservando qualcuno che tiene i registri contabili da anni;
qualcuno che aveva un intero ecosistema di vendite che arriva dall'Uganda
per scegliere il catalogo;
qualcuno che usa carrelli per rifornirsi delle merci,
o che ha un agente di banca che passa a ritirarle il contante
a fine serata.
Sapreste dire, in media, quanto spende Teresia
ogni mese per il catalogo --
partite di nuovi abiti che le arrivano da Nairobi?
Millecinquecento dollari.
Sono circa 20.000 dollari investiti in merci e servizi per il commercio
ogni anno.
Questa è Teresia,
l'invisibile,
nascosta nel mezzo.
Ed è solo il primo livello dei piccoli imprenditori,
delle micro-aziende che possiamo trovare in queste città mercato.
Quanto meno al primo livello rispetto al più vasto confine di Malaba.
Le persone più in alto nella scala di valore
gestiscono tranquillamente anche tre linee di affari,
investendo 2.500 - 3.000 dollari ogni mese.
Quindi si è capito che il problema non era la criminalizzazione;
non potete davvero criminalizzare qualcuno che viene tassato in base alle ricevute.
È la mancanza di riconoscimento delle loro professionalità.
Il sistema bancario non ha modo di riconoscerle
come micro-aziende,
a partire dal fatto, capite,
che l'albero non ha un indirizzo postale.
Quindi lei è imprigionata nel mezzo.
Cade tra le crepe dei nostri preconcetti.
Conoscete il microcredito per aiutare le commercianti africane?
Le potrebbero prestare 50 o 100 dollari.
Cosa dovrebbe farci con quelli?
Spende dieci volte quella cifra ogni mese
solo per il magazzino --
senza contare i servizi addizionali
o l'ecosistema di supporto.
Questi sono coloro che non rientrano né nello stereotipo classico
della bassa manovalanza e degli emarginati
né degli impiegati, salariati in uffici
o funzionari in pensione
di cui la classe media apparentemente è composta.
Invece, ciò che abbiamo sono i primi segni di piccole e medie imprese,
sono i fertili semi di affari e imprese
che fanno girare la macchina.
Portano il cibo in tavola.
Persino qui in questo hotel, gli invisibili --
i macellai, i fornai, i fabbricanti di candele --
fanno le macchine per friggere le vostre patatine
e vi costruiscono i letti.
Sono le invisibili donne imprenditrici che commerciano tra i confini,
tutte sul ciglio di una strada,
e quindi invisibili a chi raccoglie dati.
E sono mescolate insieme nel vasto settore non ufficiale
che non si cura di distinguere fra contrabbandieri, evasori
o chi conduce affari comunque illegali,
dalle signore che commerciano
e che portano a casa il cibo e mandano i loro figli all'università.
Quindi è questo ciò che realmente sto chiedendo qui.
Quello che dobbiamo iniziare a fare.
Possiamo iniziare col riconoscere le abilità, le professionalità?
Potremmo trasformare l'economia non ufficiale iniziando a riconoscerle
e poi progettando un'appropriata via di ingresso per farle entrare
o integrarsi con l'ufficiale,
con il globale,
con l'intero sistema.
Grazie, signori e signore.
(Applausi)
アフリカの非公式市場は典型的に
混乱し 怠惰だと見られがちです
「非公式」と聞くと 直ちに
とてもネガティヴなことに
直結していると思われています
それは大きな影響や経済損失を及ぼし
非公式市場だけの利益率でも
40から60%の増減を生みます
非公式市場の現状を研究するため
東アフリカでの 国境を超える貿易について
20年前まで遡り すべての報告 研究を
徹底的に文献調査しました
何が問題で非公式取引を非公式セクターに 留めてしまうのかを理解するための
現地調査の準備でした
20年を遡って見つけたのは
密売や密輸のような不法取引と
合法だが記録されることのない―
たとえば トマト オレンジ 果物の売買が
区別されていないことです
この非公式取引を犯罪視すること―
スワヒリ語では商売を意味する 「ビアシャラ」と
密輸を意味する「マゲンド」とに 区別するのに
英語では２つを区別しないため
非公式セクターを 犯罪視してしまい
アフリカ各国経済における 年間GDP成長率の
60から80%を見失うことになりかねません
アフリカの経済を回している
原動力に気づいていないからです
「現代の経済」とも呼ばれている
従来の公式な経済に比べて 非公式市場は
４倍の速さで雇用を増加させています
従来の研究領域で 非熟練労働者と呼ばれる人々に
雇用と収入を得る機会を与えます
でも皆さんは 中古車から フライドポテトを作る機械が作れますか？
ですから 非公式セクター全体を 犯罪視してしまっていると
認識することが急務なのです
非公式市場は「犯罪的」だ
「闇」だ 「不法」だ
という固定概念がある限り
非公式市場を 公式の市場や
ましてやグローバル市場に 組み込もうとはしません
テレシアの話をします
彼女は小売業者ですが 私たちのあらゆる先入観を覆しました
20年分の文献調査を行ったところ それまですっかり染み込んでいた
あらゆる先入観に 疑問を持つようになりました
彼女はマラバの町の 木の下で服を売っています
ウガンダとケニアの国境です
とても単純なことだと思いませんか？
木の枝に洋服をかけて
防水シートをかけて 座って お客さんが来るのを
待つだけ
彼女は 文献や研究報告に書かれた 「非公式経済」に
ぴったりあてはまる人物像でした
子供を育てるために 商売を始めたシングルマザーという点まで
あてはまっていました
何が私たちの想定を覆したのでしょうか？
何が私たちを驚かせたのでしょうか？
まず テレシアは 木の下で商売できるように
営業した日数分の
場所代を国に支払っていました
彼女は７年間ずっとそれを行い
レシートを取っておきました
記録も取ります
私たちが目にしているのは 社会から追いやられ 恵まれず
傷つきやすいアフリカ女性の 露店商人ではありません
私たちが見たのは 数年に渡って売上を記録し
商品をウガンダから仕入れる 完成された小売エコシステムを
形成していた姿です
商品を運ぶ手押車を持ち
一日の終わりに集金する
移動集金人もいます
テレシアが毎月平均して
いくら分の仕入れをしていたか―
ナイロビから新しい服を 仕入れていたかわかりますか？
1,500USドルです
一年にすると 約２万ドルが
商品とサービスに 投資されたことになります
テレシアは
見えない存在—
隠れた中流です
こういう町のマイクロビジネスの中では
彼女はまだ駆け出しです
すくなくとも広域のマラバ国境では まだ駆け出しです
より本格的な商売人は
軽く３つのビジネスを掛け持ちして
毎月2,500から3,000USドルを 投資しています
レシートを受け取る相手を 犯罪者と呼ぶわけにはいきません
ですから 問題の本質は 犯罪視することではなく
彼らの熟練した仕事を 認識できないことです
金融の仕組みは 彼らの仕事が マイクロビジネスであることを
認識する手段を持ちません
それどころか テレシアの木には
住所がないことなど 知る由もありません
だから 彼女は身動きが取れないのです
公式経済としての前提条件を すり抜けてしまっています
アフリカ女性の援助に マイクロローンがあるのはご存知と思います
50から100ドルを貸してくれます
でも そんな少額で何ができるでしょう
テレシアは仕入れだけで
毎月その10倍ものお金を使います
ここには その他のサービスや
支援エコシステムは含まれていません
彼らは 通常の政策の対象である 非熟練で
社会の周辺に追いやられた 労働者でもなければ
ホワイトカラーのサラリーマンや
年金がもらえる公務員といった
中流階級を構成すると みなされる労働者でもありません
ここに見られるのは 中小企業の卵です
推進力となる事業や企業の
活力を生む種なのです
彼らのおかげで 食卓に食事が並びます
このホテルでも 肉屋 パン屋
ロウソク屋のように 表からは見えない人たちが
フライドポテトを揚げる機械を作り
ベッドを作ります
国境をまたいで 路上のいたるところで商売をする
彼女たち隠れたビジネスウーマンは
データ収集者の目には触れません
さらに彼女たちは 巨大な非公式市場に組み込まれ
密輸業者や税金逃れや その他もろもろの
犯罪者たちと
真面目に働き 食卓に食事を並べ
子供を大学にやっている女性たちが 区別されていないのです
以上が私の願いです
実行から始めることが必要です
彼らの技能や仕事を認めることから 始めませんか？
まずそれを認めたら 次に 彼らに合わせた
公式市場 グローバル市場
そして経済システム全体への
参入、統合の仕方を設計することで
非公式市場を変えることができます
ご清聴ありがとうございました
（拍手）
아프리카의 비공식 시장은 부주의하고 혼란스럽다는
고정관념이 있습니다.
"비공식" 이라는 단어는
매우 부정적인 연상을
자동적으로 일으킨다는 단점이 있습니다.
이것은 시장을 평가하는데 있어 중대한 경제적 결과와 손실이 되는데,
비공식 시장에서만 40에서 60%의
이익이 쉽게 더해지거나 빠지면서 말이죠.
비공식 무역의 생태 구조를 발견하는 작업의 일환으로
우리는 20년 동안 동 아프리카의 국경 간 무역에 대한
모든 보고서와 연구들을 보며
광범위한 문헌조사를 했습니다.
이것은 우리에게 무엇이 문제인지, 무엇이 비공식 부문에서
비공식 시장을 저지하는지를 이해하기 위한 현장조사를 준비하게 했습니다.
과거 20년 동안 우리가 발견한 것은
아무도 비공식 부문에서
밀반입이나 밀수품 같은 불법을
토마토, 오렌지, 과일 같이
합법이지만 기록이 남지 않는 것과 구별하지 않았다는 것입니다.
이런 불법화 --
스와힐리어로 "비아샤라biashara"는 무역이나 상업을 뜻하는 반면
"마겐도magendo"는 밀반입이나 밀수품을 뜻하지요.
영어에서는 이런 면을 구별하지 않으므로,
이런 비공식 부문의 불법화는
각 아프리카 경제 연간 GDP 성장률에서
60-80%를 추가로 잃게 합니다.
왜냐하면 우리는 경제를 살리고 있는
원동력를 인정하지 않고 있기 때문이죠.
비공식 부문은 전통적인 공식 경제나
"현대의" 경제보다 4배나 더 많은
일자리를 생성합니다.
이것은 고용과 수입창출의 기회를
평범한 훈련을 받은 "숙련되지 않은" 사람들에게 제공해 줍니다.
그러나 오래된 자동차로 프렌치 후라이 기계를 만들 수 있을까요?
여러분, 그래서
이것이 이 비공식 부문이 반드시 인정되야 하는 이유입니다.
이것이 범죄라는,
실체가 없다는,
불법이라는 현재의 추측들이 존재하는 한은
비공식 경제 생태계를 공식 경제나 세계 경제와
통합시키려는 시도는 없을 것입니다.
테레시아의 이야기를 해드리겠습니다.
테레시아는 우리의 모든 추측을 뒤집었습니다.
20년 간의 문헌 조사를 통해 발견된
모든 편견들에 질문을 하게 했습니다.
테레시아는 말라바라고 불리우는 우간다와 케냐의 국경지역의 마을의
한 나무 밑에서 옷을 팝니다.
굉장히 단순한 일 같지 않나요?
나뭇가지에 새 옷들을 걸고,
방수천을 내놓고 자리를 잡은 후, 고객들을 기다리지요.
그리고 여기 고객이 오지요.
그녀는 우리가 문헌이나 연구들을 통해서 얻은
조사결과와 딱 맞아 떨어지는 인물이었죠.
그녀는 미혼모로 자식들을 위해
무역업에 뛰어든 전형적인 케이스였습니다.
그럼 무엇이 우리의 추측을 뒤집었을까요?
무엇이 우리를 놀라게 했을까요?
첫째로, 테레시아는 카운티 정부에 매번 일하는 날마다
나무 밑에서 장사하는 특권에 대한
시장 수수료를 지불했습니다.
그녀는 7년동안이나 수수료를 지불해 오고 있습니다.
그리고 그것에 대한 영수증도 받아 왔고,
그것을 기록으로 남기고 있습니다.
우리는 수익이 없는,
소외된 계층의
도로가에 있는 약한 아프리카 여성 상인을 보고 있나요? -- 아닙니다.
우리는 거래내역을 수년동안 기록으로 남기고 있는 사람,
재고목록을 얻기 위해 우간다에서 들어오는
소매의 전 생태계를 알고있는 사람,
물품을 들여오기 위한 손수래를 가지고 있는 사람,
오후 늦게 현금을 걷으러 오는 이동식 금전 중계상을
보고 있습니다.
타레시아가 새로운 재고품을
나이로비에서 들여오는데에
매달 얼마나 쓰는지 짐작할 수 있나요?
미화로 천오백달러입니다.
이것은 상품과 서비스에 미화 이만달러 정도가 매년 투자되고
있다는 말입니다.
테레시아입니다.
보이지 않는 여성.
감춰진 중간자.
그리고 그녀는 이런 시장 마을에서 찾을 수 있는 작은 사업가들,
소규모 사업들 중, 첫 단계에 있을 뿐입니다.
적어도 말라바 경계지역에서는 그녀는 첫번째 단계에 있습니다.
더 멀리 나아가 있는 사람들은
세 개의 사업도 쉽게 운영합니다.
미화로 2,500에서 3000달러를 매달 투자하면서 말이죠.
그래서 문제는 불법화에 있지 않다는 것이 드러났어요.
영수증을 받고 있는 사람에게 죄를 씌울 수는 없으니까요.
그것은 그들의 숙련된 직업에 대한 인식이 부족하기 때문입니다.
은행 시스템과 구조는
그들을 소규모 사업으로 인정할 수 없게 되어 있어요.
그녀의 나무는 배송 주소도
없다는 것은 말할 것도 없구요.
그래서 그녀는 그냥 중간에 끼었어요.
그녀는 우리 짐작의 틈새로 빠져나가고 있죠.
어려분들은 아프리카 여성 상인들을 돕기위한 소액융자를 아십니까?
그들은 그녀에게 50-100달러를 빌려줍니다.
그것으로 그녀는 무엇을 할 수 있나요?
그녀는 그 돈의 10배를
매달 재고명부에만 사용하는데요.
우리는 추가적인 서비스나
생태계지원을 이야기하는 것이 아닙니다.
이 사람들은 정책의 고정관념 속에서
저숙련의 소외된 계층에도 속하지 못하고,
월급을 받는 사무직에도 속하지 않습니다.
중간계층으로 주로 이루어진
연금을 받는 공무원도 아니죠.
대신, 이들은 최초의 중소기업(SME)입니다.
이들은 사업과 기업들의 엔진을
계속 작동시켜주는 씨앗입니다.
그들은 당신의 식탁에 음식을 올려놓습니다.
심지어 여기 이 호텔에도 보이지 않는 사람들이 있죠.
정육사, 제빵사, 촛대 제조사 --
그들은 당신의 후렌치 후라이를 만드는 기계를 생산하고,
당신의 침대를 제조합니다.
이것들은 모든 도로변에서 국경간 무역을 하는
보이지 않는 여성사업가들입니다.
이들은 데이터 수집가들에게 눈에 띄지 않습니다.
대신 이들은 밀수업자, 탈세자, 불법자들과 함께
비공식 부문으로 함께 집어 넣어 버려집니다.
음식을 준비하고, 그들의 자녀들을 교육시키는 여성상인들을
구별하려는 노력조차 하지 않고 말이죠.
이것이 진짜 제가 여기서 요구하는 것입니다.
이것이 우리가 먼저 시작해야 할 일입니다.
그 기량과 직업을 인정하는 일을 시작할 수 있을까요?
우리가 이 비공식 경제를 인식하고,
그들이 공식경제, 세계 경제,
전체 시스템 속에 통합되거나
들어갈 수 있는 맞춤형 길을 만드는 것을 시작으로
비공식 경제를 변화시킬 수 있습니다.
여러분, 감사합니다.
(박수)
အာဖရိကရဲ့ တရားဝင်မဟုတ်တဲ့ စျေးတွေဟာ ဖရိုဖရဲ၊ တော်ရိရော်ရိအဖြစ်နဲ့
ပုံသေမြင်တွေ့ရပါတယ်။
"တရားဝင်မဟုတ်" စကားလုံး ကြားခြင်းရဲ့ မကောင်းတဲ့ဘက်က
ကျွန်မတို့မှာရှိတဲ့ အလိုအလျောက် ဆက်စပ်မှုကြီးပါ၊
အင်မတန် အပျက်မြင်ပြီး
သိသာတဲ့ အကျိုးဆက်တွေနဲ့ စီးပွားရေး ဆုံးရှုံးမှုတွေရှိခဲ့တာပါ။
လွယ်လွယ် ပေါင်းခြင်း(သို့) နှုတ်ခြင်း သမားရိုးကျမဟုတ်တဲ့ စျေးတွေအတွက်ပဲ
အမြတ်နှုန်း ၄၀ က ၆၀ ရာခိုင်နှုန်းပါ။
တရားဝင်မဟုတ်တဲ့ ကုန်သွယ်ဆက်နွယ်မှုစနစ် ပုံစံချမှု လုပ်ဆောင်မှု အစိတ်အပိုင်းအဖြစ်
နှစ် ၂၀ ကိုပြန်သွားပြီး အရှေ့ အာဖရိက
နယ်နိမိတ်ဖြတ်ကျော် ကုန်သွယ်ရေးအကြောင်း အစီရင်ခံစာနဲ့ သုတေသနအာလုံးရဲ့ကျယ်ပြန့်တဲ့
စာပေ သုံးသပ်ချက်တစ်ခု လုပ်ခဲ့တယ်။
ဒါက ပြဿနာက ဘာဆိုတာ တရားဝင်မဟုတ်တဲ့ ကဏ္ဍထဲက သမားရိုးကျမဟုတ်တဲ့ကုန်သွယ်ရေးကို
တားဆီးနေတာ နားလည်ဖို့ ကွင်းဆင်းလေ့ လာမှုအတွက် ကျွန်မတို့ကို အသင့်ဖြစ်စေတယ်။
ကျွန်မတို့ တွေ့ရှိခဲ့တာက လွန်ခဲ့တဲ့ နှစ်နှစ်ဆယ်က
ဘယ်သူမှ တရားမဝင်တာ တရားဝင်မဟုတ်တဲ့ကဏ္ဍမှာရှိတဲ့
မှောင်ခို(သို့) တရာမဝင်ကုန်သွယ်တာနဲ့ တရားဝင်ပေးမဲ့ မှတ်တမ်းမရှိတာကို
ခွဲခြားမသိခဲ့ပါဘူး၊
ဥပမာ ခရမ်းချဉ်သီး၊ လိမ္မော်သီးတို့ပါ။
ဒီပြစ်မှုသတ်မှတ်ခြင်း
ဆွာဟီလီစကားမှာတော့ ရောင်းဝယ်မှု (သို့) ကုန်သွယ်မှု "biashara,"နဲ
ဆန့်ကျင်ဘက် "magendo," မှောင်ခို(သို့) တရားမဝင်ကုန်သွယ်မှု
လို့ရည်ညွှန်းပါတယ်၊
အင်္ဂလိပ်မှာ တရားဝင်မဟုတ်တဲ့ ကဏ္ဍရဲ့ ဒီပြစ်မှုသတ်မှတ်တာ ဒီရှုထောင့်တွကြားက
ကွဲပြားမှုမရှိခြင်းကနှစ်စဉ် GDP တိုးတက်မှု နှုန်းပေါ်က ၆၀ နဲ့ ၈၀ % အပေါင်းကြားက
အာဖရိကန် စီးပွားရေးတစ်ခုစီကို လွယ်လွယ် ထိခိုက်နိုင်ပါတယ်။
အကြောင်းကတော့ စီးပွားရေးကို ဆက်လက် လည်ပတ်စေတဲ့ အင်ဂျင်ကို
အသိအမှတ်မပြုနေတာကြောင့်ပါ။
တရားဝင်မဟုတ်တဲ့ ကဏ္ဍဟာ အစဉ်အလာ သမားရိုးကျ စီးပွားရေး (သို့)
အများအခေါ် "ခေတ်မီ" စီးပွားရေးနှုန်းထက်
လေးဆ အလုပ်အကိုင် တိုးပွားနေတယ်။
အစဉ်အလာ စည်းမျဉ်းတွေထဲက "မကျွမ်းကျင်သူ"အများစုကို
အလုပ်အကိုင်နဲ့ ဝင်ငွေ မျိုးဆက် အခွင့်အလမ်းတွေပေးတယ်။
ဒါပေမဲ့ ကားအိုတစ်စီးကနေ အားလူကြော်စက် သင်လုပ်နိုင်လား။
ဒီတော့ ပရိတ်သတ်ကြီးရေ
ဒါက အသိအမှတ်ပြုခံရဖို့ အသည်းအသန်လိုအပ်နေတဲ့ဟာပါ။
ဒါဟာပြစ်မှု ဒါဟာ လောင်းရိပ်၊ ဒါဟာ တရားမဝင်တာလို့
ဆွဲကိုင်တဲ့
လက်ရှိ ထင်မြင်ချက်တွေရှိသရွေ့
တရားဝင်နဲ့ ကမ္ဘာလုံးဆိုင်ရာတစ်ခုအနေနဲ့ တောင် တရားဝင်မဟုတ်တဲ့ စီးပွားရေး
ဂေဟစနစ် ပေါင်းစည်းခြင်းမှာ အားထုတ်မှုရှိမှာမဟုတ်ပါဘူး၊
Teresia ရဲ့ဇာတ်လမ်းကို ပြောပြပါမယ်၊
ကျွန်တို့အားလုံးရဲ့ ထင်မြင်ချက်တွေကို ချေဖျက်ပြီး
နှစ်၂၀ စာပေသုံးသပ်ချက်ကိုအခြေခံတဲ့ ကျွန်မတို့နဲ့အကျုံးဝင်နေခဲ့တဲ့
ပုံသေကားကျအားလုံးကို မေးခွန်းထုတ်ခဲ့သူပါ။
Teresia က Uganda နဲ့ Kenya နယ်စပ်က Malaba ဆိုတဲ့ မြို့တစ်မြို့ထဲက
သစ်ပင်အောက်မှာ အထည်တွေရောင်းတယ်။
သိပ်ကို ရှင်းတာပဲလို့ မထင်ဘူးလား။
အထည်သစ်တွေကို သစ်ကိုင်းတွေမှာသွားချိတ်၊
မိုးကာဖျင်ကိုခင်း၊ အထိုင်ချပြီး ဝယ်သူတွေကို စောင့်မယ်၊
ဖြစ်တာပဲလေ။
စာပေတွေ၊ သုတေသနတွေအရဆို သူမက ကျွန်မတို့ မျှော်လင့်တဲ့
အခြေအနေအရပ်ရပ်ပဲလေ။
ပြောရရင် သူမက ကလေးတွေကို ထောက်ပံ့ဖို့ ရောင်းဝယ်ဖို့ တွန်းအားပေးခံရတဲ့
တစ်ဦးတည်းမိခင်ပါ။
ဒီတော့ ဘာက ကျွန်မတို့ရဲ့ ထင်မြင်ချက်တွေကို ချေဖျက်တာလဲ။
ဘာက ကျွန်မတို့ကို အံ့သြစေတာလဲ။
ပထမက Teresia ဟာ အလုပ်လုပ်တဲ့နေ့တိုင်း
နိုင်ငံ အစိုးရကို သစ်ပင်အောက်မှာ
ဆိုင်ခန်းတည်ခွင့်အတွက် စျေးကောက်တွေ ပေးခဲ့တယ်။
သူမာ ဒါကို ခုနှစ်ကြာ လုပ်နေခဲ့ပြီး
ငွေတွေ လက်ခံရရှိနေခဲ့တယ်။
သူမ မှတ်တမ်းတွေ ထားတယ်။
အရေးမပါတဲ့၊ နွမ်းပါးတဲ့၊
အားနွဲ့တဲ့၊ လမ်းဘေးနားက
အာဖရိကန် အမျိုးသမီး အရောင်းအဝယ် သမားလို့ မမြင်ပါဘူး၊ မမြင်ဘူးနော်။
မြင်နေတာက နှစ်ချီပြီး အရောင်းမှတ်တမ်းထားနေသူ၊
စာရင်းကောက်ဖို့ Uganda ကလာတဲ့
လက်လီ ဂေဟစနစ်တစ်ခုလုံးရှိသူ၊
ကုန်ပစ္စည်းတွေကို ယူဆောင်လာတဲ့ လက်တွန်းလှည်းရှိသူ
(သို့) ညနေခင်းအဆုံးမှာ ငွေကောက်ဖို့ လာသူ ေရွှ့ပြောင်း ငွေကြေး
ကိုယ်စားလှယ်တစ်ဦးလို့ပါ။
Nairobi က သူမရတဲ့ အထည်သစ် ကုန်ပစ္စည်း စာရင်းပေါ်မှာ
Teresia ဟာ ပျှမ်းမျှ တစ်လ
ဘယ်လောက်သုံးတာ မှန်းဆနိုင်လား။
အမေရိကန် ဒေါ်လာ တစ်ထောင့်ငါးရာပါ။
ကုန်ရောင်းကုန်ဝယ်နဲ့ ဝန်ဆောင်မှုမှာ ရင်းနှီးမြှပ်နှံမှု နှစ်စဉ်
အမေရိကန်ဒေါ်လာ ၂၀၀၀၀ ပါ။
ဒါက Teresia ပါ၊
မမြင်နိုင်တဲ့တစ်ခု
အလယ်မှာ ပုန်းကွယ်နေတာပါ။
သူမဟာ ဒီစျေးမြို့တွေမှာ တွေ့ရှိနိုင်တဲ့ အသေးစား လုပ်ငန်းတွေဖြစ်တဲ့
အသေးစား စွမ်းဆောင်ရှင်တွေရဲ့ တစ်ဦးတည်းသေား ပထမ အဆင့်ရှိသူပါ။
အနည်းဆုံးတော့ ပိုကြီးတဲ့ Malaba နယ်စပ်မှာ သူမဟာ ပထမတန်းစားပါ။
တန်ဖိုးပိုမြင်တဲ့ ဆိုင်ခွဲတွေနဲ့ လူတွေဟာ
လစဉ်ကို အမေရိကန်ဒေါ်လာ ၂၅၀၀ ကနေ ၃၀၀၀ အထိ ရင်းနှီးမြှပ်နှံရင်းနဲ့
လုပ်ငန်း လမ်းကြောင်း သုံးခုနဲ့ အလွယ်တကူ လည်ပတ်နေပါတယ်။
ဒီတော့ ပြဿနာကဖြစ်သွားတာက ဒါက ပြစ်မှုသတ်မမြောက်တာပါ၊
သင်တောင်းခံနေတဲ့ ဝင်ငွေတွေရတဲ့သူကို ပြစ်မှုစွဲလို့ မရပါဘူး။
ဒါဟာ သူတို့ရဲ့ ကျွမ်းကျင်တဲ့ အလုပ်အကိုင်တွေကို အသိအမှတ် မပြုခြင်းပါ။
ဘဏ်စနစ်တွေနဲ့ တည်ဆောက်မှုတွေမှာ သူတို့ကို အသေးစား လုပ်ငန်းတွေအဖြစ်
အသိအမှတ်ပြုဖို့ နည်းလမ်းတွေမရှိ
သင်တို့ အသိနည်းတဲ့အချက်က
သူမရဲ့ သစ်ပင်ဟာ လွှဲပြောင်းဖို့လိပ်စာ မရှိဘူး
ဒါနဲ့ အလယ်မှာပဲ ပိတ်မိနေခဲ့တယ်။
သူမက ကျွန်မတို့ ထင်မြင်ချက် ပတ်ကြားတွေထဲ ကျဆင်းနေတယ်
ဒီအသေးစားချေးငွေတွေဟာ အာဖရိက အမျိုးသမီး ကုန်သည်တွေကို ကူညီဖို့ဆိုတာသိလား
သူတို့က သူမကို ဒေါ်လာ ၅၀ ကနေ ၁၀၀ ထိ ချေးပေးတော့မယ်။
ဒါနဲ့ သူမဘာလုပ်ရမှာလဲ။
သူမဟာ စာရင်းမှာတင်ကို လစဉ်
ဒါထက် ဆယ်ဆ ပမာဏ သုံးပါတယ်။
ထပ်ဆောင်း ဝန်ဆောင်မှုတို့ ထောက်ပံ့ရေး ဂေဟစနစ်တို့
အကြောင်း ကျွန်မတို့ပြောနေတာမဟုတ်ဘူး။
ဒီလူတွေဟာ ဟာ ကျွမ်းကျင်မှု နိမ့်ပြီး ဘေးဖယ်ခံရသူတွေရဲ့
မူဝါဒ ပုံသေကားချနဲ ကိုက်သူတွေမဟုတ်ဘူး၊
(သို့) ဉာဏလုပ်သား (သို့) လခစား ရုံးဝန်ထမ်း
(သို့) အဆိုအရ အလယ်အလတ်တန်းစားထဲ
ထည့်ထားတဲ့ ပင်စင်စား အစိုးရဝန်ထမ်းမဟုတ်ဘူး။
ဒီအစား ဒီမှာက ရှေ့ပြေး အသေးနဲ့ အလတ်စား လုပ်ငန်းရှင်တွေပါ။
ဒါတွဟာ စက်တွေကို ဆက်လက် လည်ပတ်စေတဲ့ စီးပွားရေးလုပ်ငန်းတွေရဲ့
မြေသြဇာကောင်းတဲ့ သစ်စေ့တွေပါ
သူတို့က သင့်စားပွဲမှာ စားစရာတင်တယ်။
ဒီဟိုတယ်မှာတောင် မမြင်နိုင်တဲ့အရာတွေ ရှိပါတယ်။
အသားရောင်းသူတွေ၊ မုန့်ဖတ်သမားတွေ၊ ဖယောင်တိုင်လုပ်သူတွေပါ
သင့်အာလူကျော်ကိုလုပ်တဲ့ စက်တွေ ဖန်တီးကြတယ်
သင့်အိပ်ရာတွေ ခင်းပေးတယ်။
နယ်စပ်တွေတစ်လျှောက်မှာ၊ လမ်းဘေးမှာ ကုန်သွယ်နေတဲ့ မမြင်နိုင်တဲ့
အမျိုးသမီးလုပ်ငန်းရှင်တွေရှိပါတယ်။
ဒီတော့ သူတို့ဟာ ဒေတာကောက်သူတွေ မမြင်နိုင်တဲ့သူတွေပါ။
မှောင်ခိုနဲ့ အခွန်ရှောင်သူတွေအကြား၊ တရားမဝင်တာ လည်ပတ်သူတွေနဲ့
ကုန်သွယ်တဲ့၊ စားပွဲပေါ် စားစရာတင်တဲ့၊ ကလေးတွေကို တက္ကသိုလ်ပို့တဲ့
အမျိုးသမီးကြား ခွဲခြားဖို့ စိတ်မရှုပ်စေတဲ့
ကျယ်ပြန့်တဲ့ တရားဝင်မဟုတ်တဲ့ ကဏ္ဍနဲ့အတူ
အတူတူ သူတို့ကို ရောစပ်တာပါ။
ဒီတော့ ဒါက ဒီမှာ ကျွန်မ မေးနေတဲ့ဟာပါ။
ကျွန်မတို့ စတင်လုပ်ဖို့လိုတာက ဒါတွေပါ။
ဒီကျွမ်းကျင်မှုတွေ၊ အလုပ်အကိုင်တွေကို အသိအမှတ်ပြုရင်း စတင်နိုင်ကြမလား။
အသိအမှတ်ပြုမှုစတင်ကာ ၎င်းတို့ ဝင်ဖို့ အထူး လုပ်ထားတဲ့ ဝင်ပေါက်တွေကို ပုံစံထုတ်ခြင်း
(သို့) တရားဝင်နဲ့၊ ကမ္ဘာလုံးဆိုင်ရာနဲ့ စနစ်တစ်ခုလုံးနဲ့
ပေါင်းစပ်ခြင်းအားဖြင့်
သမားရိုးကျမဟုတ်တဲ့
စီးပွားရေးကို ပြောင်းလဲနိုင်ပါတယ်၊
အားလုံးကို ကျေးဇူးတင်ပါတယ်။
(လက်ခုပ်သံများ)
Os mercados informais de África são considerados, segundo o estereótipo,
caóticos e desorganizados.
A desvantagem da palavra "informal" é a associação automática que temos
— que é muito negativa
e que já teve consequências significativas e perdas económicas —
de acrescentar ou subtrair facilmente 40 a 60% à margem de lucro,
nos mercados informais.
Para traçar o percurso do ecossistema do comércio informal,
fizemos uma análise exaustiva dos relatórios e estudos
do comércio transfronteiriço na África Oriental dos últimos 20 anos.
Serviu para nos prepararmos para o trabalho de campo
para perceber os entraves ao comércio informal neste setor informal.
Descobrimos que, nos últimos 20 anos, ninguém fez a distinção entre ilícito
— ou seja, o tráfico ou o contrabando no setor informal —
e legal, mas não declarado,
como é o caso do tomate, das laranjas e de outros frutos.
Esta criminalização,
— a que em suaíli chamamos "biashara", que é a venda ou o comércio,
ao contrário de "magendo" que é tráfico ou contrabando —
esta criminalização do setor informal,
— que, em inglês, não distingue entre estes aspetos —
pode custar à economia africana
entre 60 a 80% do crescimento anual do PIB,
por causa da nossa incapacidade de reconhecer o motor dessas economias.
A criação de emprego no setor informal é quatro vezes superior
à da economia formal tradicional,
ou economia "moderna", como é conhecida.
Oferece emprego e oportunidades para gerar receitas
aos "sem-qualificações" para as profissões convencionais.
Mas vocês conseguem fazer uma fritadeira de um carro velho?
É isto, senhoras e senhores, que falta legitimar urgentemente.
Enquanto continuarmos a achar que isto é um crime,
que é clandestino,
que é ilegal,
não haverá uma tentativa de integração do ecossistema económico informal,
nem no ecossistema formal nem no global.
Vou-vos contar a história da Teresia,
uma comerciante que contrariou todas as nossas suposições
e nos fez questionar todos os estereótipos dos estudos dos últimos 20 anos.
A Teresia vende roupas debaixo de uma árvore,
numa cidade chamada Malaba, na fronteira do Uganda com o Quénia.
Parece simples, não parece?
Pendurar as roupas novas nos ramos,
estender a lona, instalar-se, esperar pelos clientes
e é tudo.
Ela era exatamente o que esperávamos com base nos estudos e na investigação,
incluindo viver do comércio e criar os filhos sozinha.
Então, o que é que contrariou as nossas suposições?
O que é que nos surpreendeu?
Primeiro, a Teresia pagava uma renda à autoridade local, todos os dias,
pelo privilégio de ter a sua venda debaixo da árvore.
É assim há sete anos e passam-lhe recibos.
Ela tem registos.
Não se trata de uma comerciante africana
marginalizada, desfavorecida, vulnerável, na berma da estrada.
Trata-se de alguém que tem registos de vendas há anos.
Ela dispõe de um ecossistema de comércio a retalho
com origem no Uganda para criar o seu "stock",
uma pessoa que tem carrinhos de mão para transportar a mercadoria,
e um agente bancário que vem recolher o dinheiro, ao fim do dia.
Sabem quanto é que a Teresia gasta, em média,
por mês em compras,
em stocks de roupas novas que recebe de Nairobi?
1500 dólares americanos.
Isto é um investimento de cerca de 20 000 dólares em bens e serviços
todos os anos.
É esta a Teresia,
a mulher invisível, a intermediária escondida.
E ela faz parte apenas da primeira linha de pequenos empresários,
de microempresas que podemos encontrar nestes mercados locais.
Pelo menos, na região fronteiriça de Malaba,
ela encontra-se na primeira linha.
As pessoas mais acima na cadeia do comércio
têm pelo menos três linhas de negócio,
investindo 2500 a 3000 dólares por mês.
Então, afinal o problema não era a criminalização.
Não se pode criminalizar alguém a quem passamos recibos.
É a falta de reconhecimento das suas ocupações.
Os sistemas e a estrutura bancária
não têm meios para os reconhecer como microempresas,
além de que as árvores não têm endereço postal.
Por isso, ela não tem saída.
É ignorada pelas nossas suposições.
Conhecem os micro-empréstimos para ajudar comerciantes africanas?
São empréstimos de 50 ou 100 dólares. O que é que ela pode fazer com isso?
Ela gasta 10 vezes isso por mês, só em compras,
sem contar com os serviços extra ou o ecossistema de apoio.
Estas pessoas não encaixam nem no estereótipo político
dos não qualificados e dos marginalizados,
nem nos trabalhadores administrativos com salários
ou nos funcionários públicos com reforma,
que supostamente compõem a classe média.
Em vez disso, o que temos aqui são as proto-PMEs,
as sementes férteis do comércio e das empresas
que são o motor da economia e que põem a comida na mesa.
Mesmo aqui neste hotel, as pessoas invisíveis
— os talhantes, os padeiros os fabricantes de castiçais —
fazem as máquinas que fritam as batatas,
fazem as vossas camas.
São estas as empresárias invisíveis do comércio fronteiriço
todas à berma da estrada
e por isso invisíveis aos que fazem a recolha de dados.
Estão no meio da confusão do vasto setor informal
que não distingue entre os contrabandistas e os que fogem ao fisco
e os que fazem outro tipo de comércio ilegal,
e as senhoras que são comerciantes
e que põem a comida na mesa e mandam os filhos para a universidade.
Este é o apelo que eu faço aqui.
Isto é o que todos devemos fazer.
Podemos começar pelo reconhecimento de capacidades, de ocupações?
Podemos transformar a economia informal começando por esse reconhecimento
e depois criar as medidas específicas necessárias
para a sua integração na economia formal, global e em todo o sistema.
Obrigada, senhoras e senhores.
(Aplausos)
Os mercados informais da África são estereotipicamente vistos
como caóticos e negligentes.
O lado ruim de ouvir a palavra "informal"
é a grande associação automática que temos,
que é bem negativa,
e já teve consequências e prejuízos econômicos significantes,
adicionando ou subtraindo facilmente 40% a 60% da margem de lucro
apenas nos mercados informais.
Como parte de uma tarefa de mapear o ecossistema do comércio informal,
fizemos um estudo de análise extenso de todos os relatórios e pesquisas
sobre o negócio transfronteiriço na África oriental de até 20 anos atrás.
Serviu para nos preparar para o trabalho de campo e entender qual era o problema,
o que estava impedindo o comércio informal no setor informal.
Descobrimos que nos últimos 20 anos
ninguém havia distinguido o ilícito,
que seria contrabandear no setor informal,
do que é legítimo, só que sem registros,
como tomates, laranjas, frutas.
A criminalização,
que em suaíli quer dizer "biashara", que é o negócio ou comércio,
contra "magendo", que é o contrabando,
essa criminalização do setor informal,
em inglês, ao não diferenciar esses aspectos,
pode facilmente custar para cada economia africana uma adição de 60% a 80%
na taxa anual de crescimento do PIB,
pois não estamos legitimando o motor
que mantém as economias girando.
O setor informal gera quatro vezes mais emprego
que o sistema tradicional formal,
ou a economia "moderna", como chamam.
Oferece empregos e oportunidades salariais
aos mais "inexperientes" nas disciplinas convencionais.
Mas, pode-se fazer uma máquina de batata frita com um carro velho?
É isso, senhoras e senhores,
que urgentemente precisa ser legitimado.
Enquanto as presunções atuais acharem que isso é criminoso,
que isso é uma sombra, que é ilegal,
não haverá tentativas de integração do ecossistema informal econômico
com o sistema formal, nem com o global.
Irei lhes contar a história da Teresia,
uma comerciante que derrubou todas as nossas presunções,
e que nos fez questionar todos os estereótipos que tínhamos,
baseado naqueles 20 anos de estudo de análise.
Teresia vende roupas sob uma árvore na cidade de Malaba,
na fronteira entre Uganda e o Quênia.
Vocês acham que é bem simples, né?
Só ir lá e pendurar as roupas nos galhos, estender a lona, relaxar
e esperar pelos clientes, simples assim.
Ela era tudo que esperávamos com base nos estudos,
nas pesquisas,
até sobre o fato de ela ser mãe vivendo do comércio
e criando seus filhos sozinha.
Mas, o que foi que derrubou as presunções?
O que nos surpreendeu?
Primeiro, Teresia pagava as tarifas de mercado à prefeitura
todo santo dia de trabalho
pelo privilégio de montar seu negócio sob sua árvore.
Ela já faz isso há sete anos,
e vem recebendo recibos.
Ela mantém registros.
Não se trata de uma comerciante africana insignificante,
sem privilégios,
e vulnerável que vende à beira da estrada, não.
Ela é alguém que mantém registro de vendas há anos;
alguém com todo um ecossistema de varejo que vem de Uganda
para adquirir um inventário;
alguém que tem um carrinho de mão que traz os produtos,
ou o agente de transações pelo celular que recolhe o dinheiro todo fim de tarde.
Conseguem adivinhar o custo mensal que ela tem, em média, com o inventário,
estoques de roupas novas que ela pega de Nairóbi?
Ela gasta US$ 1,5 mil.
É investido mais ou menos US$ 20 mil no comércio de produtos e serviços
a cada ano.
Essa é Teresia,
a invisível,
a intermediária escondida.
E ela é só a primeira leva de pequenos empreendedores,
dos micronegócios que podem ser encontrados nesses mercados de cidades.
Pelo menos na maior fronteira de Malaba, ela faz parte da primeira leva.
As pessoas no topo da cadeia de valores
estão facilmente administrando três tipos de negócios,
investindo US$ 2,5 mil a US$ 3 mil a cada mês.
Daí, o problema já não é mais a criminalização;
não dá para criminalizar alguém de quem você cobra recibos.
E, sim, a falta de legitimação de seus empregos especializados.
As estruturas e sistemas bancários não possuem meios de legitimá-los
como micronegócios,
e, ainda tem o fato
de que a árvore dela não tem um endereço específico.
Daí, ela está presa no meio.
Ela está sendo ignorada em nossas suposições.
Sabem todos aqueles microempréstimos que ajudariam as comerciantes africanas?
Eles irão lhe emprestar US$ 50 ou US$ 100.
E o que ela fará com isso?
Ela gasta dez vezes mais que isso por mês
só com o inventário;
nem estamos falando de serviços adicionais ou de apoio ao ecossistema.
São aqueles que não se encaixam nem nos estereótipos regulamentais
dos inexperientes e dos marginalizados,
nem dos colarinhos brancos, trabalhadores assalariados
ou funcionários públicos com uma pensão
que, supostamente, compõem a classe média.
Em vez disso, o que existe são os protótipos de PMEs.
Elas são as sementes férteis dos comércios e as empresas
que mantêm os motores a todo vapor.
Elas colocam a comida à sua mesa.
Até mesmo neste hotel, as invisíveis:
as açougueiras, as padeiras, as fabricantes de candelabros...
elas que fabricam as máquinas que fazem suas batatas fritas
e que confeccionam suas camas.
São as comerciantes invisíveis que negociam pelas fronteiras,
todas à beira da estrada,
assim ficam invisíveis aos coletores de dados.
Logo, elas se misturam ao vasto setor informal
que não se importa em distinguir contrabandistas, sonegadores de impostos
e aqueles que administram coisas ilegais,
das mulheres comerciantes
e daquelas que colocam comida à mesa e bancam a universidade dos filhos.
É isso que vim aqui pedir.
É isso que precisamos fazer para começar.
Podemos começar legitimando suas experiências e empregos?
Podemos transformar a economia informal começando com essa legitimação
e depois criar as portas customizadas para que elas possam entrar
ou integrar o formal,
o global,
e todo o sistema.
Obrigada, senhoras e senhores.
(Aplausos)
Теневые рынки Африки принято считать
хаотичными и бесперспективными.
Проблема со словом «теневой» в том,
что оно автоматически ассоциируется у нас
с чем-то негативным,
что имеет серьёзные последствия и выражается в экономических потерях,
доходящих до 40–60 процентов нормы прибыли
от одних только неформальных рынков.
В рамках исследования неофициальной торговой экосистемы
мы провели обширный обзор литературы,
докладов и исследований о трансграничной торговле в Восточной Африке
за последние 20 лет.
Это должно было подготовить нас к исследованию вопроса о том,
почему неформальная торговля продолжает относиться к теневому сектору.
Нам удалось обнаружить, что за последние 20 лет
никто не делал различий между незаконным бизнесом —
к примеру, воровством или контрабандой в неформальном секторе —
и законным, но незарегистрированным бизнесом,
таким как продажа помидоров, апельсинов и других фруктов.
Эта криминализация —
в суахили есть различие между словом «биашара», то есть торговля или коммерция,
и словом «магендо», означающим контрабанду, —
эта криминализация неформального сектора
из-за отсутствия различий в этих аспектах в английском
легко может стоить любой африканской экономике от 60 до 80 процентов надбавок
к ежегодному темпу роста ВВП,
потому что мы не признаём двигатель,
поддерживающий экономику.
В неформальном секторе рабочие места растут в четыре раза быстрее,
чем в традиционной формальной экономике,
или «современной» экономике, как многие её называют.
Сектор предлагает возможности для трудоустройства и получения доходов
самым «неквалифицированным» людям в общепринятых профессиях.
А смогли бы вы переделать старую машину в автомат для жарки картошки фри?
Итак, дамы и господа, это —
то, что так важно и необходимо признать.
Пока мы придерживаемся существующих стереотипов о том, что это преступление,
это теневая сторона,
это нелегально,
невозможно интегрировать неформальную экономическую экосистему
в формальную или даже глобальную.
Я расскажу вам историю Терезии,
женщины-торговца, которая изменила наш взгляд на вещи,
заставила подвергнуть сомнению стереотипы,
основанные на обзоре 20-летней литературы.
Терезия продаёт одежду под деревом в городе Малаба
на границе Уганды и Кении.
Вы думаете, это очень просто, не так ли?
Надо лишь развесить одежду на ветки,
натянуть брезент, усесться под него, ждать клиентов,
и дело в шляпе?
Она была воплощением того, о чём мы читали в литературе,
в исследованиях,
вплоть до того, что она была матерью-одиночкой, вынужденной торговать
для обеспечения своих детей.
Итак, что изменило наше мнение?
Что нас удивило?
Во-первых, Терезия платила рыночные взносы государству
каждый свой рабочий день
за привилегию создать магазин под своим деревом.
Она делает это уже семь лет
и всё это время получает квитанции.
Она хранит эти квитанции.
Перед нами оказалась не маргинальная,
непривилегированная,
уязвимая африканская женщина-торговец на обочине дороги — нет.
Перед нами человек, который хранит данные о продажах годами;
у которого налажена целая экосистема розничной торговли продукции из Уганды,
включая доставку;
у которого есть ручные тележки
и мобильный финансовый агент, забирающий выручку
в конце рабочего дня.
Сможете ли вы догадаться, сколько в среднем Терезия тратит
каждый месяц на инвентарь —
поступления новой одежды из Найроби?
Одну тысячу пятьсот долларов США.
Это около 20 000 долларов США, вложенных в торговые товары и услуги
каждый год.
Это Терезия —
невидимое звено,
застрявшее посередине.
Она лишь на первой ступени мелких предпринимателей,
микро-предприятий, которые можно найти в этих рыночных городах.
По крайней мере внутри границ Малабы она находится на первой ступеньке.
Люди следующего звена в этой цепочке
легко управляются тремя направлениями бизнеса,
каждый месяц вкладывая в них от 2 500 до 3 000 долларов США.
То есть проблема оказалась не в криминализации;
нельзя считать преступником кого-то, кому вы выставляете счёт.
Проблема в отсутствии признания их квалифицированной деятельности.
Банковские системы и структуры не имеют возможности признать их
как микро-бизнес,
тем более, что, как вы понимаете,
у её дерева отсутствует почтовый адрес.
Итак, она попала в ловушку.
Она просачивается скрозь трещины наших предубеждений.
Вы знакомы с микрозаймами для помощи африканским женщинам-торговцам?
Они готовы дать ей в кредит 50 или 100 долларов.
Что она будет с ним делать?
Она тратит в 10 раз больше каждый месяц
на один только инвентарь,
не говоря о дополнительных услугах
или поддержке всей её экосистемы.
Эти люди не соответствуют ни политическому стереотипу
о низкоквалифицированной маргинальной среде,
ни об офисных работниках с ежемесячным окладом
или государственном служащем с пенсией,
из которых, по идее, должен формироваться средний класс.
Вместо этого мы видим прототип малого бизнеса,
это многообещающие зачатки бизнеса и предприятий,
стимулирующие двигатель экономики.
Они вас кормят.
Даже здесь, в этом отеле, незаметные —
мясники, пекари производители подсвечников —
они делают машины для жарки картофеля-фри
и убирают ваши кровати.
Это невидимые женщины-предприниматели, торгующие через границы
по обочинам дорог,
что делает их незаметными для собирателей данных.
Они сливаются с огромным неформальным сектором,
который не утруждается различать контрабандиста, уклониста от налогов
и того, кто работает незаконно,
от женщин-торговцев,
зарабатывающих себе на хлеб и отправляющих своих детей в университет.
Так вот о чём я сегодня прошу.
Это то, что нам нужно для начала.
Можем ли мы начать с признания их навыков, их деятельности?
Мы могли бы преобразовать неформальную экономику с признания
и последующего проектирования способов интеграции этих людей
в формальный рынок,
в глобальный рынок,
во всю систему.
Благодарю вас, дамы и господа.
(Аплодисменты)
Masoko ya Afrika yasiyo rasmi huwekewa kasumba kwa kuonekana
vile yana kasheshe na goigoi.
Ubaya wa kusikia neno "yasiyo rasmi"
hutokana na jumuiya inayojiendesha ya misaada tuliyonayo,
ambayo ina mitazamo hasi sana,
na ilikuwa na madhara makubwa katika kuanguka kwa uchumi,
kuongeza kirahisi -- au kupunguza -- asilimia 40 hadi 60 ya ukomo wa faida
kwa masoko yasiyo rasmi pekee.
Ikiwa moja ya jukumu la kuweka ramani ya mzunguko wa biashara zisizo rasmi,
tumetengeneza machapisho kwa kina
ya ripoti zote na tafiti kwenye biashara za mipakani katika ukanda wa Afrika Mashariki,
tukirudi nyuma hadi miaka 20.
Hii ilikuwa ni kwa ajili ya kutuandaa kwa ajili ya kazi ya kwenda kutathmini tatizo ni nini,
kipi kilichokuwa kinarudisha nyuma biashara isiyo rasmi katika sekta isiyo rasmi.
Tulichogundua katika miaka 20 iliyopita ni kwamba,
hakuna aliyeweza kutofautisha kati ya magendo --
ambayo ni sawa na upenyeshaji mali isiyo halali au iliyopigwa marufuku katika sekta isiyo rasmi --
na mali halali ambayo haikuwekwa katika kumbukumbu
kama nyanya, machungwa, matunda.
Uhalifu huu --
ambao kwa kiswahili unafahamika kama "biashara," ambao ni biashara,
ukilinganisha na "magendo", ambayo upenyeshaji bidhaa usio halali --
uhalifu katika sekta isiyo rasmi,
kwa Kiingereza, bila kutofautisha nyanja hizi,
kwa urahisi inaweza kugharimu kila uchumi wa Afrika kati ya asilimia 60 hadi 80 ukiongezea
katika ukuaji wa pato la taifa kwa mwaka,
kwa sababu hatujambua injini
inayofanya uchumi kuendelea.
Sekta isiyo rasmi inaongeza ajira mara nne katika kiasi
cha uchumi ulio rasmi,
au uchumi wa "kisasa", kama wengi wauitavyo.
Hutoa nafasi za ajira na kuweza kujipatia kipato
kwa wale wengi ambao hawana "ujuzi wa darasani" katika nyanja mbalimbali za taaluma.
Lakini, je unaweza kutengeneza mashine ya kukaanga chipsi kutokana na gari bovu?
Kwa hiyo, hili, mabibi na mabwana,
ni jambo ambalo linatakiwa kutambuliwa kwa shauku kubwa.
Ambapo mtazamo wa sasa uliopo kuhusu sekta hii ni uhalifu,
hiki ni kivuli,
hii si halali,
hakutakiwa na madhumuni ya kuunganisha mzunguko wa uchumi usio rasmi
na ule ulio rasmi au hata ule wa kiulimwengu.
Nitawaeleza hadithi inayomuhusu Teresia,
mfanyabiashara ambaye anapindua mitazamo yetu yote,
anatufanya kuhoji kasumba zetu zote tulizokuwa nazo,
ukihusisha na ripoti ya miaka 20 nyuma.
Teresia anauza nguo chini ya mti katika mji unaoitwa Malaba,
katika mpaka wa Uganda na Kenya.
Unadhani ni rahisi sana, au sivyo?
Tutakwenda ning'iniza nguo mpya kwenye matawi,
tutatandika turubai, kisha kuketi chini, kusubiri wateja,
na hivyo ndivyo inakuwa.
Alikuwa ni mtu ambaye tuliona anarandana na yale yaliyomo katika ripoti,
katika tafiti,
alikuwa ni mama mjane anayefanya biashara,
akilea watoto wake.
Ni kipi kilibadili udhanifu wetu?
Kipi kilitushangaza?
Kwanza, Teresia analipia kodi ya serikali ya soko la mkoa
kila siku anayofanya biashara
kutokana na kuweka biashara chini ya mti wake.
Amekuwa akifanya hivi kwa miaka saba,
na amekuwa akipewa risiti.
Anatunza kumbumkumbu.
Tunamuona asiye hafifu,
masikini,
mwanamke asiye na uwezo anayefanya biashara pembezoni mwa barabara -- hapana.
Tunamuona mfanyabiashara ambaye anatunza kumbukumbu za mauzo kwa miaka;
mtu ambaye amekuwa na mzunguko wote wa biashara za rejareja zitokazo Uganda
hadi orodha ya uchukuaji;
aliye na mkokoteni unaoleta bidhaa,
au wakala wa mfumo wa fedha wa simu anayekuja kuchukua pesa taslimu
kila mwisho wa jioni.
Unaweza kisia ni kiasi gani Teresia hutumia, kwa wastani,
kila mwezi katika uorodheshaji bidhaa --
shehena ya nguo mpya ambazo anapata kutoka Nairobi?
Dola za Kimarekani elfu moja na mia tano.
Ambayo ni takribani dola za Kimarekani 20,000 zilizowekezwa kwenye katika bidhaa za biashara na huduma
kila mwaka.
Huyu ni Teresia,
asiyeonekana,
aliyefichwa katikati.
Na huyu ni mtu wa ngazi ya kwanza ya wajasiriamali wadogo,
biashara ndogo ndogo zinazopatikana katika masoko ya ya miji hii.
Angalau katika mpaka mkubwa wa Malaba, yupo katika ngazi ya kwanza.
Watu wa mbele zaidi wanathamini mlolongo huu
na kwa rahisi wanafanya biashara tatu,
wakiwekeza dola za Kimarekani kati ya 2500 hadi 3000 kila mwezi.
Kwa hiyo tatizo lilikuja gundulika kwamba halikuwa uhalifu;
huwezi kumtuhumu mtu ambaye unamtoza na kumpa risiti.
Ni ukosefu wa kutambua ujuzi wa kazi zao.
Mifumo ya kibenki haina njia ya kuwatambua
kama wafanyabiashara ndogo ndogo.
pasipo kukataa ukweli, unajua,
mti wake hauna anuani.
Kwa hiyo amebanwa katikati.
Anaangukia katika mpasuko wa dhana zetu.
Unaijua ile mikopo midogo midogo ya kusaidia wanawake wa Kiafrika ambao ni wafanyabiashara?
Watampa mkopo wa dola za Kimarekani 50 au 100.
Atafanyia nini kiasi hiki?
Anatumia mara 10 ya kiasi hicho kila mwezi
katika uorodheshaji tu.
hatuongelei huduma nyingine za ziada
au mzunguko wote.
Hawa ni wale ambao hawastahili kuwepo katika kasumba ya sera
ya walio na ujuzi mdogo au wale duni,
wala si mwajiriwa, ofisa anayelipwa mshahara
au mtumishi aliye na pensheni
ambapo ndipo watu wa kipato cha kati walipo.
Badala yake, tulichonacho hapa ni mifano ya viwanda vidogo na vya kati
hizi ni mbegu zilizo na rutuba za biashara na viwanda
ambazo zinafanya injini iendelee kutembea.
Vinaleta chakula mezani.
Hata hapa katika hotel hii, wasioonekana --
wachinjaji nyama, watengeneza mikate na watengeneza mishumaa --
wanatengeneza mashine ambazo zinatengeneza chipsi
na wanatengeneza vitanda vyako,
Hawa ni wanawake ambao hawaonekani wanaofanya biashara mipakani,
pembezoni mwa barabara,
hawaonekani kwa watu wanaokusanya taarifa.
Na wanawekwa pamoja katika sekta kubwa isiyo rasmi
ambayo haihangaiki kutofautisha watu wanaopenyesha bidhaa na wakwepa kodi
na wale wanaofanya biashara za magendo,
na wanawake wanaofanya bashara,
na wale wanaoleta chakula mezani na kuwasomesha watoto zao hadi chuo kikuu
Kwa hiyo hili ndilo ninalouliza hapa.
Hayo ndiyo tunatakiwa kuanza kufanya.
Je tunaweza kuanza kwa kutambua ujuzi, kazi?
Tunaweza kubadili uchumi wa sekta isiyo rasmi kwa kuanza na utambuzi huu
na kisha kutengeneza milango ya wao kupita
na kushirikiana na sekta iliyo rasmi,
na ulimwengu,
na mfumo mzima.
Asante, mabibi na mabwana.
(Makofi)
Afrika'daki, kayıt dışı marketler basmakalıp bir şekilde
karmakarışık ve cansız görülmektedir.
Çok negatif bir manaya gelen
"kayıt dışı" tabiri, yere serilerek
oluşturulan tezgâhlardan ibaret
ve bu durumun varlığı, tek başına gayriresmî pazarların günlük kâr marjına
yüzde 40'tan yüzde 60'a kadar sahip olması
ekonomiye ciddi zarar veriyor.
Kayıt dışı ticaretin özüne bakarsak
20 yıl geriye kadar giden
Doğu Afrika ticaretinin bütün raporlarının
kapsamlı haritasını ortaya koyduk.
Kayıt dışı sektördeki ticareti neyin tuttuğunu ve sorunu
anlamamızı sağlayan bir çalışmaydı.
Son 20 yılda keşfettiğimiz şey, hiç kimsenin,
-kayıt dışı sektördeki kaçakçılık ve kaçak mal ayrımındaki gibi-
yasadışı mal ile domates, portakal veya meyveler gibi
kayıt dışı yasal malların
ne olduğunu ayırt edemediği.
Bu ticaret (Savahilice'de biashara) suçunu
kaçakçılık (Savahilice'de magendo) suçuyla kıyaslarsak;
bu ticaret suçu,
İngilizce'de bu bakış açılarına bakılmaksızın
kayıt dışı sektörde
her Afrika ülkesi'nin yıllık GSYİH'sine
%60-80'lik katkı sağlayabilir,
çünkü biz ekonomiyi yürüten
mekanizmayı fark etmiyoruz.
Kayıt dışı sektör, geleneksel resmî ekonomiye veya yaygın bir ifade ile
"modern" ekonomiye 4 katı oranla
istihdam sağlıyor.
En beceriksiz insanlara dahi
iş ve gelir olanağı sağlıyor.
Ama eski bir arabadan kızartma makinesi yapabilir misin?
İşte bu, bayanlar ve baylar,
umutsuzca farkına varılmaya ihtiyaç duyan şey.
Günümüz akımları bunu suç saydığı sürece,
bu karanlıktır,
yasa dışıdır.
Kayıt dışı ekonomiyi, küresel ya da resmî ekonomi sistemlere dâhil edecek
hiçbir girişim olmayacaktır.
Tüm varsayımlarımızı altüst eden tüccar
Teresia'nın hikâyesini anlatacağım.
20 yıllık bir literatür çalışmasını gözden geçirerek
bütün basmakalıp düşünceleri sorgulamamıza neden oldu.
Teresia, Kenya ve Uganda sınırındaki Malaba kasabasında,
bir ağacın altında kıyafet satardı.
Bunun çok basit olduğunu düşünüyorsunuz, değil mi?
Dallara yeni giysiler asar,
tentemizi kurup yerleşirdik ve müşteri beklerdik
ve müşteri gelirdi.
Literatüre göre, araştırmamıza göre,
o tam da olmasını beklediğimiz kişi,
tamamıyla ticarete bağlı yalnız bir anne,
çocuklarına bakıyor.
Peki varsayımlarımızı tersine çeviren şey neydi?
Bizi ne şaşırttı?
Birincisi; Teresia ülkesine her bir çalıştığı gün için
vergi ödüyor,
çünkü ağacın altında ticaret yapma önceliğine sahip.
7 yıldır bu işi yapıyor,
fiş kesiyor,
kayıtları tutuyor.
Yolun köşesinde imkânları kısıtlı,
zayıf Afrikalı kadın tüccarı
marjinal olarak görmüyoruz.
Onu, satış kayıtlarını tutan,
Uganda'dan gelen malları satan
ya da el arabasıyla hem malzeme getiren,
hem de toplayan
ya da gecenin bir vakti nakit toplamaya gelen taşınabilir para
acentası olarak görüyoruz.
Teresia'nın Nairobi'den her ay getirttiği
yeni kıyafetler için
ortalama ne kadar harcadığını biliyor musunuz?
1.500 Amerikan Doları.
20.000 Amerikan Doları civarı, her yıl, ticari mal ve hizmetlere
yatırılıyor.
Bu Teresia,
görünmez olan,
saklı orta sınıf.
Küçük girişimciler için yalnızca ilk basamak,
pazar kurulan bu kasabalarda mikro işletmeler görülebilir.
En azından Malaba'nın geniş sınırları içerisinde, ilk basamakta.
Tedarik zincirini ileriye taşıyan insanlar
üç iş kolunu da kolayca idare ediyor,
her ay 2.500 - 3.000 Amerikan Doları yatırım yapıyorlar.
Yani, sorunun bunun suç sayılması olmadığı ortaya çıktı.
Gerçekten de, fatura doldurduğunuz kişi hakkında suçlamada bulunamazsınız.
Onların yeteneklerini tanımadaki yetersizliktir.
Bankaların onları mikro iş olarak tanıyacağı
bir sistemi yok,
bildiğiniz gibi,
onun ağacının bir adresi yok.
Yani tam ortada kapana kısılmıştı.
Tahminlerimizin çatlağına düştü.
Afrikalı kadın tüccarlara verilen mikro kredileri biliyor musunuz?
Ona 50 ya da 100 dolar kredi verecekler.
Bu parayla ne yapacak?
Her ay 10 katı fazlasını sadece malzemelere
harcayacak--
ek hizmetlerden ya da destekleyici sistemlerden
bahsetmiyoruz.
Bunlar; orta sınıfı oluşturduğu söylenen
ne dışlanmış düşük becerilere sahip basma kalıp insanlarla,
ne de beyaz yakalı ofis çalışanıyla
ya da maaşlı memurlarla
uyuşmaz.
Bunun yerine; proto-SME dediğimiz
işletmelerin üretken tohumları
mekanizmayı çalıştırıyor.
Masanıza yemeği koyarlar.
Buradaki en ücra otelde bile bu görünmez çalışanlar--
kasaplar, aşçılar ve şamdancılar hepsi
patates kızartmanızı yapan makineyi yapıyorlar
ve yataklarınızı yapıyorlar.
Bunlar, yolun her tarafındaki sınırları aşıp ticaret yapan
görünmez iş kadınlarıdır.
Veri toplayanlar için son derece görünmezlerdir.
Kayıt dışı sektörle harmanlansalar da
yasa dışı iş yapan kaçakçılar
ve vergi kaçıranlarla
çocuğunu üniversitede okutmak için masaya
yemek koyan iş kadınlarını ayırt etmek zahmetli değildir.
Gerçekten sormak istediğim bu.
Bunu yaparak başlamalıyız.
Meslekleri ve yetenekleri tanıyarak başlayalım mı?
Bunları tanıyarak kayıt dışı ekonomiyi değiştirebiliriz.
Sonra onlara kapı açarız.
Böylece onları resmî sistemle,
küresel sistemle,
bütün sistemle bütünleştirebiliriz.
Teşekkürler, bayanlar ve baylar.
(Alkış)
Неформальні африканські ринки стереотипно вважаються
хаотичними і млявими.
У сфері економіки слово "неформальний" має недолік,
адже воно зразу викликає асоціації
із чимось дуже негативним,
і це має серйозні наслідки, пов'язані з економічними втратами,
легко додаючи - чи віднімаючи - від 40 до 60 відсотків від розміру прибутку,
отриманого на самих лише неформальних ринках.
Намагаючись відобразити неформальну торгівельну екосистему, серед іншого,
ми розглянули велику кількість публікацій,
звітів і досліджень щодо транскордонної торгівлі в східній Африці
за минулі 20 років.
Це мало підготувати нас до польових досліджень такої проблеми:
що втримує неформальну торгівлю в неформальному секторі?
І досліджуючи матеріали за минулі 20 років, ми виявили,
що ніхто не проводить розрізнень між незаконним бізнесом
в неформальному секторі, наприклад, таким як контрабанда,
і законним, але не зафіксованим,
наприклад, як продаж овочів і фруктів.
Така криміналізація -
хоча в суахілі є слово "біашара", яке позначає торгівлю чи комерцію,
на противагу слову "магендо", що позначає контрабанду -
така криміналізація неформального сектору, яка відбувається
завдяки тому, що в англійській не розрізняються ці два аспекти,
дуже легко може коштувати африканській економіці від 60 до 80%
щорічного приросту ВВП,
бо ми не визнаємо тих рушіїв,
які лежать в основі цієї економіки.
У неформальному секторі приріст робочих місць в чотири рази більший,
ніж у традиційній формальній економіці,
чи "модерній" економіці, як її часто називають.
Неформальний сектор дає зайнятість і можливості отримання доходу
тим, хто з традиційної точки зору є найбільш "некваліфікованими".
Та чи вдасться переробити старий автомобіль на машину для картоплі фрі?
Отож, пані та панове,
треба негайно усвідомити цю гостру проблему.
Допоки, відповідно до теперішніх установок, вважатиметься, що це
тіньовий ринок,
що він незаконний,
доти не буде ніяких спроб включити неформальну економічну екосистему
в формальну, чи навіть в глобальну.
Я вам розповім історію про Терезу,
крамарку, чий випадок заперечує всі наші припущення,
змушуючи поставити під сумнів усі стереотипи, які склались
після опрацювання літератури за 20 років.
Тереза продає одяг під деревом у містечку, що зветься Малаба,
на кордоні Уганди з Кенією.
Ви думаєте, це дуже просто, чи не так?
Розвішати новий одяг на гілках,
скласти брезент, розташуватися, чекати на відвідувачів,
Ось і все.
Здається, її випадок цілком відповідав типовим описам
у дослідницькій літературі,
аж до того, що вона - мати-одиначка, змушена взятись за торгівлю,
щоб забезпечити дітей.
Тож що спростувало наші припущення?
Що нас здивувало?
По-перше, Тереза платила місцевій владі ринковий збір,
сплачувала кожного дня, коли торгувала,
за право облаштувати крамничку під цим деревом.
Вона це робила вже впродовж 7 років
і отримувала квитанції.
Вона вела облік.
Перед нами була не маргінальна,
злиденна та беззахисна
африканська крамарка, яка торгує на узбіччі дороги - ні.
Ми побачили людину, яка роками веде облік торгівлі,
яка розробила цілу екосистему роздрібної торгівлі, що починається в Уганді
із закупівлі краму,
далі цей крам доставляється в ручному візку,
і, зрештою, ввечері приходить банкір,
щоб провести інкасацію.
Знаєте, скільки Тереза в середньому витрачає щомісяця
на поповнення запасів -
придбання нового одягу, який закуповує в Найробі?
1500 доларів США.
Це означає, що приблизно 20 000 доларів США щорічно інвестуються
в торгівлю й послуги.
Завдяки Терезі,
непомітній,
звичайній крамарці.
І це - лише перший щабель дрібного підприємництва
мікробізнесу, який існує в таких містечках.
У прикордонних містах, таких як Малаба, це - лише перший щабель,
а ті, хто працює на наступних щаблях,
займаючись кількома видами дрібного бізнесу,
інвестують від 2500 до 3000 доларів США.
Отож, проблема не в тому, що тут кримінал -
адже не можна вважати криміналом бізнес, який видає квитанції і сплачує податки,
а в тому, що ця кваліфікована робота не має визнання.
Банківським системам і подібним структурам бракує можливостей, щоб визнати
такий мікробізнес,
беручи до уваги, наприклад, той факт,
що точка під деревом не має поштової адреси.
Отож вона потрапляє в пастку.
Вона не вписується в систему наших припущень.
Ви знаєте про ці мікрокредити, призначені допомогти африканським крамаркам?
Вони передбачають позику в розмірі 50 чи 100 доларів.
Що вона з ними робитиме?
Вона щомісяця витрачає в десять разів більше
лише на поповнення запасів -
не кажучи вже про інші витрати,
пов'язані з підтримкою бізнесу.
Ця людина не вписується ні в політичний стереотип про
низькокваліфіковану маргіналку,
ні в образ "білого комірця", що працює в офісі,
чи службовця з державною зарплатою,
тобто поширені стереотипи про представників середнього класу.
Натомість, перед нами прото-підприємці малого й середнього бізнесу,
це перспективні паростки бізнесу й підприємництва,
що рухають економіку вперед.
Вони нас забезпечують їжею.
Навіть тут, в цьому готелі вони невидимо присутні -
м'ясники, пекарі, виробники підсвічників, вони роблять машини,
в яких робиться картопля фрі, і вони прибирають
у наших кімнатах.
Ці невидимі підприємці ведуть транскордонну торгівлю,
та оскільки їх торгова точка на узбіччі дороги,
вони залишаються невидимі у дослідницьких звітах.
І вони опиняються в одній купі в межах величезного неформального сектору,
бо ніхто не завдав собі клопоту провести межу між контрабандистами чи тими,
хто ухиляється від сплати податків,
і жінками, що торгують,
доставляючи їжу споживачам і заробляючи на університет своїм дітям.
Отож, це основна ідея мого виступу,
ми повинні почати це робити.
Може, почнемо розрізняти види занять цих людей?
Щоб трансформувати неформальну економіку, можна почати з цього розрізнення,
а потім розробити шляхи, які б допомогли цим неформальним підприємцям
інтегруватися у формальну,
чи навіть в глобальну
економічну систему.
Дякую вам, пані та панове.
(Оплески)
Các thị trường không chính thống ở châu Phi thường được cho là
hỗn loạn và thiếu sức sống.
Nhược điểm khi nghe đến từ "không chính thống"
là ta tự động liên tưởng
đến tiêu cực,
dẫn đến hậu quả lớn và thiệt hại kinh tế,
dễ dàng làm tăng hoặc giảm 40-60% tỷ suất lợi nhuận
của riêng thị trường không chính thống.
Là một phần công việc lập bản đồ hệ sinh thái thương mại phi chính thống
chúng tôi tiến hành nghiên cứu
tất cả báo cáo và nghiên cứu về thương mại xuyên biên giới ở Đông Phi,
từ 20 năm trước tới nay,
làm nền móng cho chúng tôi tìm ra vấn đề nằm ở đâu,
điều gì đang ngăn cản thương mại không chính thống phát triển.
Trong 20 năm qua chúng tôi phát hiện ra rằng,
chưa một ai phân biệt bất hợp pháp -
như các hành vi buôn lậu trong khu vực kinh tế không chính thống
với việc hợp pháp nhưng không được ghi chép lại
như buôn bán cà chua, cam, hoa quả.
Sự kết tội này --
trong tiếng Swahili dùng từ "biashara" để chỉ thương mại và mậu dịch,
với từ "magendo", nghĩa là nhập hàng chui hoặc buôn lậu --
việc kết nội thị trường không chính thống này,
nếu không phân biệt rõ ràng các khía cạnh trong tiếng Anh,
mỗi nền kinh tế châu Phi dễ dàng chịu thiệt hại thêm từ 60 tới 80%
tốc độ tăng trưởng GDP hằng năm,
bởi chúng ta đang không nhận ra được động cơ
giữ cho nền kinh tế phát triển.
Kinh tế không chính thống đang tạo ra việc làm
với tốc độ gấp bốn lần với nền kinh tế chính thống,
thường được gọi là nền kinh tế "hiện đại".
Nó tạo ra việc làm và thu nhập
cho lao động thường được coi là "thiếu kỹ năng" nhất.
Nhưng liệu ô tô cũ có thể biến thành máy chiên khoai tây?
Vậy nên, thưa các vị,
đây chính là điều thực sự cần được công nhận.
Ngày nào định kiến vẫn tiếp tục cho rằng việc này là phạm tội,
là đen tối,
là phi pháp,
sẽ không có bất cứ nỗ lực nào được đưa ra để hợp nhất nền kinh tế
không chính thống và chính thống thậm chí là toàn cầu.
Tôi sẽ kể cho các bạn nghe câu chuyện về Teresia,
một tiểu thương đã làm thay đổi mọi định kiến của chúng tôi,
khiến chúng tôi phải nhìn nhận lại những rập khuôn mà mình đã có,
suốt 20 năm nghiên cứu.
Teresia bán quần áo dưới một gốc cây ở thị trấn Malaba,
nằm ở biên giới giữa Uganda và Kenya.
Ai cũng cho rằng đây là một công việc đơn giản, đúng chứ?
Đem treo quần áo mới lên các cành cây,
trưng bày các tấm lụa, ngồi xuống, đợi khách đến,
chỉ vậy thôi.
Cô ấy là mọi thứ chúng tôi kỳ vọng trên lý thuyết,
và theo khảo sát,
thậm chí, là mẹ đơn thân muốn làm ăn,
để nuôi nấng lũ trẻ.
Vậy điều gì đã làm chúng tôi thay đổi suy nghĩ?
Điều gì là bất ngờ?
Đầu tiên, Teresia trả phí kinh doanh cho chính quyền tỉnh,
mỗi ngày đi làm,
để có quyền dựng quầy dưới gốc cây.
Cô ấy đã làm điều đó suốt bảy năm qua,
và giữ hoá đơn
để lưu sổ sách.
Không phải là một phụ nữ bên lề xã hội,
chịu thiệt thòi,
một cô bán hàng người châu Phi yếu đuối bên vệ đường -- Không.
Chúng tôi nhìn thấy một nhà kinh doanh
biết theo dõi doanh thu hằng năm;
người có hẳn một hệ thống bán lẻ từ Uganda
để chuyển hàng hóa;
có xe đẩy để nhập hàng,
hay có đại diện ví di động để đến thu tiền
vào cuối mỗi tối.
Bạn thử đoán xem trung bình mỗi tháng
Terersia tiêu bao nhiêu tiền vào hàng hóa --
trữ quần áo mới mà cô ấy lấy từ Nairobi?
Một nghìn năm trăm đô Mỹ.
Tầm 20.000 đô Mỹ đầu tư vào hàng hóa thương mại và dịch vụ
mỗi năm.
Đây là Teresia,
người vô hình,
người trung gian ẩn mặt.
Và cô chỉ là một phần của cả cộng đồng tiểu thương,
những doanh nghiệp nhỏ tại những thị trấn như thế này.
Ít ra, tại biên giới Malaba, cô ấy là đầu mối,
vẫn còn những người khác nối dài chuỗi giá trị
dễ dàng nắm ba mảng làm ăn,
và đầu tư từ 2.500 đến 3.000 đô mỗi tháng.
Vì vậy, vần đề không phải là vi phạm pháp luật;
bạn không thể kết tội một người đã trả phí cho mình.
Đó là thiếu sót trong việc công nhận họ.
Hệ thống ngân hàng và các cơ quan không công nhận họ
là một cơ sở kinh doanh nhỏ,
và thực tế, hơn nữa, bạn biết đó
cái cây của cô ấy không có địa chỉ rõ ràng.
Vì thế, cô ấy bị mắc kẹt ở giữa.
Cô ấy đã lọt qua khe hở của những định kiến.
Bạn có biết về những khoản vay nhỏ hỗ trợ nữ tiểu thương Châu Phi?
Họ sẽ cho cô ấy vay 50 hoặc 100 đô.
Cô ấy sẽ làm gì với số tiền đó?
Vì cô ấy cần gấp 10 lần số đó mỗi tháng
chỉ để nhập hàng --
chưa nói đến những dịch vụ phụ thêm
hoặc những hoạt động hỗ trợ khác.
Đây là những người nằm ngoài những rập khuôn chính sách
về lao động chân tay và tầng lớp ngoài rìa,
cũng không là cổ cồn trắng, làm văn phòng, làm công ăn lương
hay những công chức có hưu trí,
những thành phần của tầng lớp trung lưu.
Thay vào đó, điều ta có ở đây là những doanh nghiệp siêu nhỏ,
những hạt giống màu mỡ của doanh nghiệp và hộ kinh doanh
giúp duy trì guồng máy kinh tế.
Họ mang thức ăn đến cho ta.
Thậm chí, ngay tại khách sạn này, những người vô hình --
người bán thịt, người làm bánh người làm nến --
họ làm ra những cỗ máy tạo ra món khoai tây chiên
và cả những chiếc giường.
Đó đều là những nữ thương nhân vô hình đang buôn bán xuyên biên giới,
cả hai bên đường,
và vì thế, họ cũng vô hình với những dữ liệu thu thập.
Và họ hòa trộn trong thị trường không chính thống rộng lớn
nơi mà họ không bận tâm đến việc phân loại ai buôn lậu, ai trốn thuế,
ai buôn bán trái phép ai không,
và những nữ lái buôn,
và người cung cấp thực phẩm và nuôi nấng con cái học lên đại học.
Đó thực sự là điều tôi muốn đề cập ở đây.
Đó là tất cả mọi thứ ta cần để bắt đầu hành động.
Liệu ta có thể bắt đầu công nhân kỹ năng và công việc của họ?
Ta có thể làm thay đổi nền kinh tế không chính thống bằng việc công nhận nó
từ đó, tạo điều kiện mở cửa cho họ bước vào,
hoặc hợp nhất vào nền kinh tế chính thống,
với toàn cầu,
với toàn hệ thống.
Xin cảm ơn tất cả mọi người.
(Vỗ tay)
人们通常对非洲的 非正式市场抱有成见，
认为此类地摊混乱又懒散。
可惜的是，人们听见非正式这个词
所产生的联想
普遍为负面的，
也因此造成了重大的 影响与经济损失，
轻易为非正式市场添加 ——或减去——40-60%的利润率
这还不包括其他市场
为了勾绘出非正式市场的生态系统
我们浏览了近20年内
大量对与东非跨境贸易有关的
研究与报告。
这是为我们接下来的实地考察做准备， 去尝试理解问题在哪，
非正式贸易的阻碍是什么。
我们发现在这20年间
从未有人区分过违法行为 ——
例如非正式行业内的 走私与非法倒卖 ——
与合法但无登记记录的商品，
例如番茄，橘子之类的水果。
这样的定罪 ——
贸易在斯瓦希里语中被称为“biashara”，
而不是“magendo”或走私 ——
在英语中如此定罪于非正式行业，
只是因为英语并不区分两者，
这就轻易排除了60%到80%的
非洲经济年均GDP增长率，
因为我们正在忽略
维持经济发展的引擎。
非正式行业内职位的增长
是传统正式经济，或许多人
称为的“现代“经济的四倍。
它根据传统条框为最”无技术群体“
提供了任职与收入机会。
但是你可以把一辆旧车 改造成薯条机么？
所以，女士们先生们，
这就是急需被认可的东西。
只要现有设想认为这是犯法，
见不得光，
非法的，
就没人会尝试将 非正式经济生态环境
与正式的，甚至全球的 市场结合起来。
我要给你们讲一个故事，
主人公是一个名为泰雷西亚的商人，
她改变了我们的设想， 并使我们反思了一开始所有
根据20年间文案研究形成的偏见。
特雷西亚在一个叫 马拉巴尔的小镇树下卖衣服，
那里位于乌干达和 肯尼亚的交界处。
你是不是觉得这听起来很简单？
我们只需要在树枝上挂上新衣服，
铺开地毯，坐着等待顾客，
这就够了。
她与我们根据文献和研究所
产生的所有预期相符，
贴切到她开始做生意的原因，
一个单亲妈妈补贴家用。
那么是什么改变了我们的设想？
什么是我们预料之外的？
首先，特雷西亚每个工作日都会
给乡政府交摊位费，
就为了能在树下搭建她的小商铺。
她从事这个工作已经有七年之久，
而且她保留着所有收据。
她的账目很清晰。
我们现在看到的不是一个边远的，
贫困的，
无助的非洲路边商妇——完全不是。
我们看到的是一个维持了 销售记录多年的人，
一个售卖来自乌干达的商品，
在零售生态系统中运作的人，
用手推车进货，
或者是在一天结束后， 以流动财富代理身份
收钱的人。
你能猜到特雷西亚平均
每月花多少钱
从内罗比进购新品吗？
1500美元。
也就是说每年有2万美元被投资于
商品及劳务。
这就是特雷西亚，
无形的，被隐藏的
群体中的一员。
且她只是这些贸易小镇里 随处可见的
微生意，小企业家里的第一级。
至少在整个马拉巴尔边界， 她处在最底层。
再往价值链上走，
人们轻松运营着三项业务，
每月投资2500到3000美元。
也就是说，问题并不出在定罪上，
你并不能给一个纳税商定罪。
问题的关键在于 他们的技术职业并没有被承认。
银行机构无法认可它们为
微商，
更不用说
她的那棵树并没有转递地址。
所以她被困住了。
她被遗弃于我们构想的漏洞中。
你们知道那些帮助 非洲女商人的小额贷款吗？
它们只会给她50到100美元。
她能用这些钱做什么？
她每个月单是花在进货上的钱
就是这个数字的10倍——
并不包括额外服务
和支援性生态系统。
这些人既不符合政策框架
也不符合低技术或边缘化人才，
更不符合朝九晚五的白领
或是有铁饭碗的公务员
这一系列大家心目中的 中层阶级群体。
我们所看见的 实则是中小型企业原型，
这些是含苞待放的生意，行业，
是使经济引擎运作的根本。
他们让你桌上有食物。
甚至在（屏幕上）这所宾馆内， 那些看不见的——
屠夫，面包师，烛台师傅——
他们搭建了炸薯条的机器，
还帮你制作床架。
这些是被忽略的女企业家 进行着跨边界交易，
她们的生意通通都在路边，
所以她们的贡献 不被数据统计者囊括。
她们还被粗略概括在 广大的非正式行业内，
这个范围并没有对走私者，逃税者，
以及其他违法犯罪者，
与做贸易的女士们，
养家糊口，供孩子上大学的人 做出合理的区分。
这便是我的诉求。
是我们全部的行动起始点。
我们能从承认 这类技术与工作开始吗？
我们可以改变非正式经济， 首先承认他们的身份，
接着为它们定制加入
或合并于正式，
全球化的
整个系统的计划。
谢谢各位女士们，先生们。
（掌声）
非洲的非正式市場
被很刻板印象地認為是混亂且懶散的。
聽到「非正式」這個詞的缺點就是
會讓我們自動產生聯想，
且是很負面的聯想。
它會有嚴重的後果和經濟上的損失，
很容易就會增加或減少 40%~60% 的毛利率，
這僅是非正式市場的數據。
為了對映非正式貿易生態系統，
我們的部分工作是大量探討文獻，
包括所有關於東非 跨境貿易的報告和研究，
共回溯了二十年。
讓我們準備好田野調查工作， 去實際了解問題，
到底是什麼讓非正式貿易 一直留在非正式部門中。
我們發現過去二十年來，
沒有人去區分「非法」，
像是非正式部門中的 走私或非法買賣，
與「合法但沒被記錄的貿易」，
比如蕃茄、橘子、水果。
這種犯罪化──
斯華西里語的「biashara」 意思是貿易或商業，
相對於表示走私或非法買賣的 「magendo」──
這種把非正式部門犯罪化的現象──
在英文中並沒有區別這些面向──
很容易就會讓每個非洲經濟體
在每年的 GDP 成長率上 增加了 60%~80% 的成本，
因為我們沒有認清
什麼是讓經濟持續運行和成長的引擎。
非正式部門增加的工作機會
是傳統「正式」經濟──
有時被許多人稱為 「現代」經濟──的四倍。
它提供就業機會和金錢收入
給傳統產業中最沒技術的人。
但你能用一台老車子 來做一台炸薯條機器嗎？
所以，各位先生女士，
這就是迫切需要被認清的事情。
只要目前的假設仍然認為這是犯罪、
這是陰影、
這是非法的，
就不會有人嘗試將 非正式經濟生態系統
和正式或甚至全球 經濟生態系統做整合。
我要告訴各位關於泰瑞西雅的故事，
她是個推翻我們所有假設的商人，
她讓我們質疑根據過去二十年文獻探討
產生出的所有刻板印象。
在一個叫馬拉巴的鎮上， 泰瑞西雅在樹下販售衣服，
馬拉巴位在烏干達與肯亞的交界。
你認為這很簡單，是嗎？
我們只要把新衣服掛在樹枝上，
準備好防水布， 安頓好，等客人上門，
這樣就好了。
她完全是我們根據文獻及研究
所期待的樣子，
包括她是單親媽媽，被迫去做生意，
以供養孩子。
是什麼推翻了我們的假設？
什麼讓我們吃驚？
首先，泰瑞西雅每個工作日
都支付郡政府市場費，
才被允許在她的樹下設立商店。
她七年來都這麼做，
且她一直有拿收據。
她都有做記錄。
我們看到的並不是邊緣的、
弱勢的、
脆弱的非洲路邊女商人──不是。
我們看到的是數年來 都保有銷售記錄的人；
她有完整的零售生態系統，包括：
來自烏干達的回收存貨零售商，
用以進貨的手推車，
以及晚上收攤後來收款的 行動貨幣代理人。
猜猜看泰瑞西雅
每個月在存貨上平均花多少錢？
也就是她花多少錢 從奈洛比買進新的衣服？
$1,500 美金。
換算出來是每年投資 美金兩萬元在貿易商品
以及服務上。
這就是泰瑞西雅，
隱形人，
隱藏的中間部份。
她只是這些市場小鎮中找得到的
小型創業家、微企業的第一線而已。
至少她在更大的馬拉布邊境是第一線。
在價值鏈更上方的人
輕易就能經營三種行業，
每月投資 $2,500~$3,000 美金。
結果發現了問題並不在於犯罪化；
你不能把你收了費 還給了收據的對象犯罪化。
問題在於缺乏 對於他們擅長之職業的認知。
銀行制度和結構
無法將它們認可為微企業，
更不用說，你們知道的，
她的樹沒有轉交地址。
所以她被困在中間。
她落入我們假設間的裂縫。
你們知道有微貸款可以 協助非洲女商人吧？
這些貸款可以借她 $50 或 $100。
用這些錢她能做什麼？
她每個月的花費是十倍之多；
而且只是存貨的花費而已，
我們還沒談到額外的服務
或是支援生態系統。
這些人既不符合
低技能、被邊緣化的政策刻板印象，
也不是坐辦公桌的白領薪水階級
或領退休金的公職人員，
那些所謂的中產階級。
我們有的反而是中小型企業的雛形，
是富饒的公司、企業種子，
它們能保持經濟的引擎運作，
讓你能溫飽。
即使在這個飯店中，隱形人──
屠夫、麵包師、做蠟燭的人──
他們製做你的炸薯條機器、
製做你的床。
她們是隱形的女商人，做跨境貿易，
都在路邊做生意，
所以對於資料收集者而言 他們是隱形的。
而他們被算在廣大的 非正式部門當中，
這個部門不願花心力去 把走私者、避稅者、
非法經營者，
與做貿易的女子、
為家計和送孩子上大學 而工作的女子給區別開來。
所以，這是我在此要請求的。
我們需要開始有所行動。
我們能否從認可 這些技能、職業開始？
從認可開始， 我們能轉換非正式經濟，
接著設計出客製化的門徑讓他們進入，
或和正式經濟、
全球經濟、
整個系統做整合。
各位先生女士，謝謝你們。
（掌聲）