Asi se vám zdá, stejně jako většině lidí,
že se polarizace v naší zemi zhoršuje,
že propast mezi levicí a pravicí
je nejhorší, jaká kdy byla za našich životů.
Ale můžete se právem ptát, jestli ten pocit potvrzují výzkumy.
A stručně řečeno, výzkumy to bohužel skutečně potvrzují.
Celá řada studií ukazuje,
že liberálové a konzervativci se od sebe čím dál tím víc vzdalují.
Čím dál tím více se uzavírají do ideologických bublin,
čtou různé zprávy, mluví jen s lidmi se stejnými názory
a také si čím dál tím víc vybírají život v různých částech USA.
A mně se z toho všeho zdá nejvíc znepokojivé,
že se zvyšuje míra nepřátelství na obou stranách.
Liberálové a konzervativci,
Demokraté a Republikáni
se prostě čím dál tím víc nemají rádi.
Je to poznat na různých věcech.
Nechtějí se kamarádit. Nechtějí spolu chodit.
A když zjistí, že spolu chodí, přijdou si méně atraktivní,
a čím dál tím víc si nepřejí, aby se jejich děti ženili s někým,
kdo podporuje druhou stranu,
což je zvlášť šokující.
Se studenty v mojí laboratoři
mluvíme o sociálních vzorcích ...
Já jsem filmový nadšenec a tak někdy přemýšlím,
v jakém filmu najdeme tyto sociální vzorce?
Takže v jakém filmu jsme s politickou polarizací?
Mohl by to být katastrofický film.
Vypadá to jako katastrofa.
Mohl by to být válečný film.
To taky sedí.
Ale vlastně si myslím, že jsme v zombie hororu.
(smích)
Znáte ten žánr, že jo?
Lidi se potácejí v tlupách,
nemyslí sami za sebe,
jsou v zajetí davové mentality,
snaží se nakazit ostatní a zničit společnost.
A asi si myslíte, stejně jako já,
že jste v tom zombie hororu ten kladný hrdina,
a že všechna ta nenávist a polarizace přichází od těch druhých,
protože my jsme jako Brad Pitt, že jo?
Svobodomyslní, spravedliví,
jenom se snažíme držet se toho, co je nám drahé,
určitě nejsme pěšáci v armádě nemrtvých.
To ne.
To nikdy.
Položím vám ale otázku:
ti druzí, v jakém filmu si asi myslí, že jsou?
Chápete?
Oni si určitě také myslí, že jsou ty klaďasové
v tom zombie hororu.
A věřte mi, že i oni si myslí, že jsou Brad Pitt
a že my jsme ty zombie.
A kdo ví, jestli se mýlí?
Myslím, že pravda je ta, že jsme všichni součástí problému.
A dobrá zpráva je, že můžeme být součástí řešení.
Takže co budeme dělat?
Co můžeme dělat pro oslabení polarizace v každodenním životě?
Jak se můžeme propojit a komunikovat
s našimi politickými protějšky?
To jsou ty otázky, které nás s kolegou Mattem Feinbergem
začaly fascinovat před pár lety,
a začali jsme toto téma studovat.
Jedna z prvních věcí, které jsme objevili
a která opravdu pomáhá pochopit polarizaci,
je pochopit,
že politické rozdíly jsou založeny na ještě hlubších morálních rozdílech.
Jeden z nejrobustnějších poznatků v historii politické psychologie
je vzorec, který popsali Jon Haidt a Jesse Graham,
dva psychologové,
že liberálové a konzervativci inklinují k podpoře různých hodnot
různě silně.
Například liberálové inklinují k hodnotám jako je rovnost,
férovost, péče o slabé a ochrana před ubližováním
více než konzervativci.
A konzervativci inklinují k oddanosti skupině, patriotismu,
respektu k autoritám a morální čistotě
více než liberálové.
Spolu s Mattem jsme si říkali, že možná tyto morální rozdíly
mohou pomoci pochopit
jak spolu liberálové a konzervativci mluví
a proč tak často mluví jeden o voze a druhý o koze
když spolu hovoří.
Takže jsme provedli studii
ve které jsme požádali liberály,
aby napsali přesvědčivý esej
který by byl přesvědčil konzervativce k podpoře sňatků lidí stejného pohlaví.
A zjistili jsme, že liberálové argumentují
pomocí liberálních morálních hodnot, tedy rovností a férovostí.
Takže říkali věci jako:
"Každý by měl mít právo milovat toho, koho chce"
a "Oni" - američtí homosexuálové -
"si zaslouží stejná práva jako ostatní Američané".
Celkově jsme zjistili, že 69 % liberálů
použilo jednu z liberálních morálních hodnot při psaní eseje
a jenom 9 % použilo jednu z konzervativnějších hodnot,
i když měli za úkol snažit se přesvědčit konzervativce.
A když jsme požádali konzervativce, aby napsali přesvědčivou argumentaci
na podporu angličtiny jako oficiálního jazyka USA,
což je klasický konzervativní politický postoj,
zjistili jsme, že jim to taky moc nejde.
59 % z nich argumentovalo
za pomoci jedné z konzervativních morálních hodnot
a jednom osm procent použilo liberální hodnotu,
i když jejich úkolem bylo zaměřit svoji argumentaci na liberály.
Takže teď je vám jasné, proč máme problém.
Morální hodnoty jsou hluboko zakořeněné.
Lidé jsou ochotni bojovat a umřít za své hodnoty.
Proč by se toho vzdávali, jen aby s vámi souhlasili
na něčem, na čem se jim stejně nechce se s vámi shodnout?
Pokud vaše snaha přesvědčit vašeho republikánského strejdu
znamená, že musí změnit nejenom svůj názor,
ale musí změnit i své základní hodnoty,
tak se asi daleko nedostanete.
Tak co funguje lépe?
My si myslíme, že to je technika "morálního přerámování",
kterou jsme studovali v sérii experimentů.
V jednom z nich
jsme požádali liberály a konzervativce,
aby si přečetli jeden ze tří esejů
a poté jsme měřili jejich postoje k životnímu prostředí.
První z těchto esejů
byla relativně obvyklá pro-ekologická esej,
která se odkazovala na liberální hodnoty péče a ochrany před poškozením.
Byly v ní věty jako, "Různými způsoby
způsobujeme opravdovou škodu místům, kde žijeme"
a "Je důležité ihned podniknout kroky
k tomu, abychom přestali ničit naši Zemi."
Jiná skupina účastníků
četla úplně jinou esej,
jejímž cílem bylo napojit se na konzervativní hodnotu morální čistoty.
Byla také pro-ekologická
a byly v ní věci jako:
"Udržet naše lesy, pitnou vodu a nebe čisté je životně důležité"
"Měli bychom nazírat znečištění
míst, ve kterých žijeme, jako odporné."
A "Snížení míry znečistění nám pomůže uchovat
to, co je čisté a krásné v místech, kde žijeme."
Třetí skupina
měla za úkol číst nepolitickou esej.
S touto skupinou jsme mohli ty dvě ostatní srovnávat.
Při následném měření
postojů k životnímu prostředí
jsme zjistili, že liberálům bylo jedno, kterou esej četli.
Měli tendenci být pro-ekologičtí ve všech případech.
Jsou zastánci ochrany životního prostředí.
Ale konzervativci
podporovali mnohem více progresivní ekologická opatření
a ochranu životního prostředí
pokud četli esej o morální čistotě,
než když četli některou jinou esej.
Konzervativci, kteří četli esej o morální čistotě
podstatně častěji říkali, že věří v globální oteplování
a že jim leží na srdci,
i když tato esej globální oteplování ani nezmiňovala.
Je to jen související téma.
Efekt morálního přerámování byl tedy velmi silný.
Studovali jsme takto celou řadu politických témat.
Takže jestli chcete přesvědčit konzervativce ke změně
na téma sňatku lidí stejného pohlaví nebo zdravotního pojištění,
pomůže vám navázat tato liberální témata na konzervativní hodnoty
jako je vlastenectví a morální čistota.
Studovali jsme to samé i druhým směrem.
Pokud chcete posunout liberály doprava na konzervativní témata
jako jsou vojenské výdaje a angličtina jako oficiální jazyk USA
budete přesvědčivější,
když navážete tyto konzervativní témata na liberální morální hodnoty
jako je rovnost a férovost.
Všechny tyto studie mají stejné jasné závěry:
pokud chcete někoho přesvědčit o určitém tématu
je užitečné toto téma propojit s jejich morálními hodnotami.
A když se to takhle řekne,
tak to vypadá úplně zjevné.
Jako, proč jsme dneska večer tady?
Proč --
(smích)
Je to neuvěřitelně jasné.
A i přes tu zjevnost je to něco, s čím opravdu zápasíme.
Ukazuje se, že když se snažíme někoho přesvědčit o politice,
mluvíme jako bychom mluvili do zrcadla.
Nepřesvědčujeme, ale spíše si nacvičujeme naše vlastní argumenty,
proč jsme zastánci nějakého politického názoru.
Když jsme dávali dohromady ty přerámované morální argumenty,
říkali jsme si "empatie a respekt, empatie a respekt".
Pokud toto využijete,
můžete se propojit
a můžete přesvědčit někoho v této zemi.
Takže když se znova zamyslím,
v jakém to jsme filmu,
možná jsem to předtím přehnal.
Možná nejsme v zombie hororu.
Spíš je to film o policajtech-parťácích.
(smích)
Jen si to zkuste představit.
(smích)
Znáte ty filmy: je tam bílej a černej policajt,
nebo možná bordelář a puntičkář.
Prostě si moc nerozumějí,
protože jsou každý jiný.
Ale když se jim na konci filmu podaří spolupracovat,
cítí obrovskou solidaritu,
možná i proto, že museli překonat tu propast mezi sebou.
A v těch filmech
je situace většinou nejhorší v druhém jednání,
kdy jsou naši hrdinové od sebe úplně nejdál.
Možná, že zrovna tam jsme dneska v naší zemi,
na konci druhého jednání filmu o policajtech,
(smích)
kteří jsou od sebe daleko, ale za chvíli se zase sblíží.
Zní to dobře,
ale pokud chceme, aby se to stalo,
myslím, že zodpovědnost začíná u každého z nás.
Takže tady je moje výzva pro vás:
pojďme dát tuto zemi zpátky dohromady.
Pojďme to udělat navzdory politikům
a médiím a Facebooku a Twitteru
a reorganizaci volebních okrsků
a navzdory všemu, co nás rozděluje.
Pojďme to udělat, protože to je správné.
A pojďme to udělat, protože nenávist a pohrdání,
které námi všemi prochází každý den,
nás dělá ošklivými a ničí nás,
a ohrožuje samotnou strukturu naši společnosti.
Dlužíme jeden druhému a naší zemi
snahu propojit se s druhými.
Nemůžeme si už dovolit je nenávidět
a nemůžeme si dovolit, aby nás nenáviděli.
Empatie a respekt.
Je to to nejmenší, co dlužíme našim spoluobčanům.
Děkuji.
(potlesk)