I Indien så har vi stora familjer.
Jag slår vad om att många av er hört talas om det.
Det innebär många familjeevenemang.
Så som barn brukade mina föräldrar släpa med mig till dessa evenemang.
Men det som jag alltid såg fram emot
var att leka med mina kusiner.
Och det fanns alltid en särskild farbror
som brukade vara där, alltid redo,
som hoppade omkring med oss,
med spel till oss,
som fick oss barn att ha jätteroligt.
Den här mannen var väldigt framgångsrik:
Han var självsäker och kraftfull.
Men sen såg jag denna friska och krya persons hälsa försämras.
Han fick diagnosen Parkinsons sjukdom.
Parkinsons sjukdom orsakar degeneration i nervsystemet,
vilket betyder att denna person, som brukade vara självständig,
plötsligt fick svårt med uppgifter som att dricka kaffe,
på grund av skakningar.
Min farbror började använda en rollator
och för att svänga,
var han tvungen att bokstavligen ta ett steg i taget, såhär,
och det tog en evighet.
Så denna person, som brukade stå i centrum
på varje familjesamling,
började gömma sig bakom folk.
Han gömde sig för medlidandet i folks blickar.
Och han är inte den ende.
Varje år får 60 000 människor diagnosen Parkinsons sjukdom
och siffran bara stiger.
Som designers drömmer vi om att lösa dessa mångfacetterade problem,
en lösning som löser allt,
men det måste inte alltid vara så.
Man kan också sikta in sig på enkla problem
och skapa små lösningar för dem som så småningom får stor inverkan.
Så mitt mål var inte att bota Parkinsons sjukdom
utan istället förenkla vardagssysslor
och därmed göra skillnad.
Så, det första jag siktade in mig på
var skakningar.
Min farbror berättade att han slutat dricka kaffe och te offentligt
på grund av förlägenhet,
så jag designade "utan-spill-muggen".
Den fungerar uteslutande genom sin form
Kurvan upptill leder tillbaka vätskan vid varje skakning,
vilket gör att vätskan håller sig inuti.
Men nyckeln är att den inte är märkt som en produkt för Parkinsonpatienter.
Det ser ut som en mugg som kan användas av dig, mig, vilken klumpeduns som helst,
och det gör den mycket trevligare för dem att använda, för att smälta in.
Så, ett problem löst,
många fler kvar att lösa.
Under hela tiden så intervjuade jag honom,
förhörde honom,
och sen insåg jag att jag fick väldigt ytlig information,
eller bara svar på mina frågor.
Men jag behövde gräva djupare för att få ett nytt perspektiv.
Så jag tänkte, låt oss observera hans vardagssysslor,
medan han äter, tittar på TV.
Och då, medan jag tittade på honom på väg till matbordet,
slog det mig, denna man som har svårt att gå på plan mark,
hur går han i trappan?
För i Indien har vi inga flotta trapphissar
som i utvecklade länder.
Man måste faktiskt gå uppför trapporna.
Så han sa till mig,
"Nå, låt mig visa hur jag gör."
Låt oss ta en titt på vad jag såg.
Det tog lång tid för honom att ta sig hit,
och under hela tiden tänkte jag
"Åh Gud, kommer han verkligen göra det?
Ska han verkligen göra detta utan sin rollator?"
Och sen ...
(Skratt)
Och svängarna, han tog dem så lätt.
Så ... chockade?
Det var jag också.
Så denna person som inte kan gå på plan mark
var plötsligt proffs på att gå i trappor.
Efterforskningar visade att det beror på att det är en kontinuerlig rörelse.
Det finns en annan man med samma symptom
och han använder rollator,
men så fort man sätter honom på en cykel,
försvinner alla symptom,
för det är en kontinuerlig rörelse.
Så nyckeln för mig var att översätta känslan av att gå i trappor
tillbaka till plan mark.
Och många idéer testades på honom,
men den som till sist fungerade var denna.
Låt oss ta en titt.
(Skratt)
(Applåder)
Han gick snabbare, eller hur?
(Applåder)
Jag kallar det här för trappillusionen,
och när illusionen plötsligt tog slut så tvärstannade han,
vilket kallas "freezing of gait".
Det här händer ofta,
så varför inte ha en trappillusion igenom alla deras rum,
och få dem att känna sig mer självsäkra?
Ni vet, teknologi är inte alltid svaret.
Vad vi behöver är människocentrerade lösningar.
Jag kunde enkelt ha gjort det till en projektion,
eller använt Google Glass, eller något liknande.
Men jag höll mig till ett enkelt tryck på golvet.
Detta tryck kan tas i bruk på sjukhus
så att de känner sig mycket mer välkomna.
Vad jag vill göra är att låta varje Parkinsonpatient
känna som min farbror gjorde den dagen.
Han sa att jag fått honom att känna sig som sitt gamla jag igen.
"Smart" i dagens värld har blivit synonymt med högteknologiskt,
och världen blir bara smartare och smartare för var dag.
Men varför kan inte smart vara något enkelt men ändå effektivt?
Allt vi behöver är lite empati och lite nyfikenhet,
att gå ut, observera.
Men låt oss inte stanna där.
Låt oss hitta dessa komplexa problem. Var inte rädd för dem.
Dela upp dem, reducera dem till mycket mindre problem,
och hitta sedan enkla lösningar till dem.
Testa lösningar, misslyckas om det behövs,
men få nya insikter i hur de kan förbättras.
Föreställ er vad vi alla kan göra om vi kommer på enkla lösningar.
Hur skulle världen se ut om vi kombinerade alla våra enkla lösningar?
Låt oss skapa en smartare värld, men med enkelhet.
Tack så mycket.
(Applåder)