Volt idő, amikor egyszerű fertőzések is halálosnak számítottak.
Azonban most, az antibiotikumok széles választékának köszönhetően
ez csupán emlék a múltból.
Valójában azt kellene mondanom, hogy csak "volt",
mert mostanában olyan sok antibiotikumot használunk,
hogy a fertőzéseket okozó baktériumok
ellenállóvá válnak,
amitől igazán meg kéne ijednünk.
Ha nem változtatunk a viselkedésünkön, és nem szokunk le az antibiotikumokról,
akkor az ENSZ jóslata szerint 2050-re
az antimikrobiális rezisztencia lesz a legnagyobb gyilkosunk.
Tehát cselekednünk kell.
Azonban a "hol is kezdjem" érdekes kérdés,
mivel nem csak az emberek használnak antibiotikumot.
A világon az antibiotikumok 50-80%-át állatoknál használják fel.
Ezek közül nem mindegyik veszélyes az emberi egészségre,
de ha most nem leszünk úrrá a helyzeten,
nagyon ijesztő jövő vár emberekre és állatokra egyaránt.
Először is beszéljünk arról, hogy jutottunk ide.
Nagyobb mennyiségű antibiotikumot először a múlt század 50-es éveiben használtak.
A nyugati világban a jólét növekedett,
és az emberek több állati fehérjét akartak fogyasztani.
Amikor az állatok megbetegedtek, már lehetett antibiotikummal kezelni őket.
Így nem haltak meg, hanem tovább nőttek.
Azonban hamarosan felfedezték,
hogy ha rendszeresen kis mennyiségű antibiotikumot adnak a táplálékhoz,
az állatok egészségesek maradnak,
gyorsabban növekednek,
és így kevesebb táplálékra van szükségük.
Ezek az antibiotikumok jól működtek –
nagyon is jól,
és állattenyésztés előretörésével
az antibiotikum-használat is az egekbe szökött –
sajnos, az antibiotikum-rezisztencia is.
az orvos azért mondja, hogy fogyasszuk el az egész üveg antibiotikumot,
mert ha lecsökkentjük az adagot, nem öljük meg az összes baktériumot,
amik antibiotikum-rezisztenciát fejlesztenek ki.
Ugyanez a probléma, ha állatoknak kis és rendszeres antibiotikum-adagokat adunk:
Néhány ártalmas baktérium elpusztul, de nem az összes.
Terjesszük ezt ki az egész iparágra,
és megértjük, hogy akaratlanul is
antibiotikum-rezisztens baktériumok széles körét hoztuk létre.
Nem örülök, hogy én mondom ezt el,
de a probléma itt nem ér véget.
Tudják, ki más szed még antibiotikumot?
Fluffy, a macska és Rover a kutya.
(Nevetés)
A háziállatokat a legtöbbet felhasználók közé sorolják,
és ők olyanokat használnak,
amik sokkal inkább kritikusak az emberi egészségre nézve.
Vessük ezt egybe azzal, milyen közelségben élünk velük,
és megértjük annak kockázatát,
hogy antibiotikum-rezisztens baktériumot kapunk el saját háziállatainktól.
De mégis, hogyan hatnak ránk
a haszonállatokban lévő antibiotikum-rezisztens baktériumok?
Hadd mutassak olyan példát, amiről tényleges adataink vannak.
A sertésekben található
különböző típusú antibiotikumfajtákra rezisztens szalmonella szintje Európában
1-től akár 60 %-ig is terjed.
Ami azt jelenti, hogy legtöbb esetben
ez az antibiotikum nem tudja már elpusztítani ezt a szalmonellát.
Szoros összefüggés volt
a sertésben és a végtermékben lévő
antibiotikum-rezisztens szalmonella között,
mint amilyen ez sertéskaraj,
oldalas vagy vagdalt hús.
Szerencsére a nyers hús, hal vagy tojás
többnyire kevesebb mint 1%-a
tartalmaz csak szalmonellát.
És ez akkor jelent csak kockázatot, ha nem kezelik megfelelően.
Mégis, több mint százezer emberi szalmonellafertőzés van az EU-ban,
és több mint egymillió az Egyesült Államokban.
Ez az Egyesült Államokban 23 000 kórházi kezeléshez
és 450 ember halálához vezet évente.
Az antibiotikum-rezisztens szalmonella terjedésével
a haláleseteknek száma valószínűleg növekedni fog.
De nem csak saját fogyasztásunkról van szó.
Idén több mint száz ember fertőződött meg
multirezisztens szalmonellával,
miután sertésfüllel jutalmazták a kutyájukat.
Tényleg csökkenteni kell az antibiotikumok használatát az állattenyésztésben.
Szerencsére elkezdődött már a folyamat.
Az EU volt az első régió, amely betiltotta
a kis mennyiségű antibiotikumok használatát a takarmányban.
'99-től több lépésben csökkentették
a különböző antibiotikumok megengedett mennyiségét,
és 2006-ban teljes körű tilalom lépett életbe.
Csak akkor engedélyezték,
ha az állatorvos megállapította, hogy az állat beteg.
Jól hangzik, igaz?
Probléma megoldva.
Várjunk csak, ne olyan gyorsan!
Ahogy a csökkentési program elkezdődött,
gyorsan kiderült,
hogy az antibiotikumok tették lehetővé
a helytelen állattenyésztési eljárásokat.
Egyre több állat betegedett meg,
és meg kellett gyógyítani őket – antibiotikumokkal.
Így ahelyett, hogy csökkent volna az összmennyiség,
valójában növekedett.
Természetesen nem így kellett volna történnie.
De szerencsére nem ez volt a történet vége.
Az egész európai mezőgazdasági szektor új útra lépett,
és úgy gondolom, ez olyan út, amelyből bárki tanulhat.
Ez az az időszak, amikor személyesen színre léptem.
Csatlakoztam egy nagy európai takarmányellátóhoz.
Egy takarmányellátó teljes étrendet állít össze az állatok számára,
és gyakran tanácsot is ad,
hogyan neveljék a lehető legjobb módon az állatokat.
Nagyon motivált, hogy együtt dolgozhassak a kollégáimmal,
az állatorvosokkal és a gazdákkal, hogy rájöjjünk,
hogyan tartsuk az állatokat egészségesen és antibiotikum-mentesen.
Három fontos dolog megléte szükséges
az antibiotikum-mentes tenyésztéshez.
Hadd mutassam meg a forgatókönyvet.
Először is elég egyértelmű,
hogy a higiénénél kell kezdenünk.
Az istálló és az ivóvízvezetékék tisztábban tartása megnehezíti,
hogy a betegség megjelenjen és elterjedjen az istállóban.
Ezek mind nagyon fontosak,
de ami engem személy szerint leginkább érdekelt,
az az állatok megfelelőbb ellátása,
jobb táplálása.
A kiegyensúlyozott étrenddel való etetés fontos.
Gondoljanak csak bele:
Amikor nem esznek elég rostot, nem érzik jól magukat.
Az ételek egy része nem emésztődik meg magában,
de a baktériumok megerjesztik a vastagbélben.
Tehát e mikrobák táplálása étrendünk részét képezi.
Kezdetben a fiatal állatok többsége alacsony rosttartalmú táplálékot kapott,
magas keményítő- és fehérjetartalmút
nagyon finoman őrölt és jól emészthető táplálékot.
Mintha mi hamburgerzsemle-, rizs-, gofrin-
és fehérjeszelet-diétán lennénk.
Ezt lecseréltük egy alacsonyabb fehérjetartalmú,
magasabb rosttartalmú, feldolgozatlanabb étrendre.
Mintha gabonaféléken, salátákon, húson vagy babon élnénk.
Ez kedvezőbbé tette
a baktériumflórát az állatok emésztőrendszerében,
és csökkentette az esélyét, hogy a kórokozók erőre kapjanak.
Talán meglepően hangzik,
de nem csak az étrend összetétele, hanem a szerkezete is szerepet játszik.
Tény, hogy már az ugyanolyan, de kevésbé feldolgozott étrend is
fejlettebb emésztőrendszerhez vezet,
és így egészségesebb állathoz is.
De a legjobb az volt, hogy a gazdák is elkezdték vásárolni ezeket.
Ellentétben a Föld néhány más régiójával,
a Nyugat-európai állattenyésztők még mindig szabadon döntenek arról,
kitől vegyék meg a takarmányt, és kinek adják el állataikat.
Így a tényleges értékesítésünk
tükrözi e gazdák aktuális helyi igényeit.
Pl. a malacok étrendjének fehérjetartalma
már 10-15%-kal alacsonyabb azokban az országokban,
ahol gyorsabban csökkentették az antibiotikumokat,
mint pl. Németországban és Hollandiában,
az olyan országokhoz viszonyítva,
mint amilyen Anglia is, ahol lassabban láttak neki.
Azonban, bár a jobb higiénia, a jobb táplálás segít,
mégsem tud teljesen megvédeni bennünket a megbetegedésektől.
Tehát többre van szükségünk.
És ezért fordultunk a mikrobiomhoz.
Savasabbá tesszük a takarmányozott vizet,
ami olyan környezetet segít kialakítani,
amely előnyösebb a jótékony baktériumok számára,
és gátolja a kórokozókat.
Mint a fermentált ételek,
legyen az joghurt, savanyú káposzta vagy szalámi,
nem olyan gyorsan fog romlani.
Jelenleg modern technikákkal –
mint pl. a DNS-teszteken alapulók –
láthatjuk, hogy sokkal több mikroorganizmus van jelen.
Ez az ökoszisztéma, amelyet mikrobiomnak nevezünk,
sokkal összetettebb.
Kiderült, hogy nyolcszor több mikroorganizmus van a belekben,
mint a testünkben lévő sejtszövetekben.
Az állatok esetében sem kisebb a hatás.
Tehát ha antibiotikum-mentes állattenyésztést szeretnénk,
akkor életerősebb állatokra van szükségünk.
Így amikor egy betegség felüti a fejét,
az állatok ellenállóbbak lesznek.
Ezt a háromelemű "biomalapú táplálkozás" –
amely a gazdatestet, a táplálkozást és a mikrobiomot foglalja magában –
alapozza meg.
Gyakorlatban az állatok nevelése antibiotikum-tartalmú készítményeken
vagy antibiotikumot igénylő diétákon kicsit olcsóbb farmszinten.
De fogyasztói szinten ez csupán néhány százalék.
Ez valójában elég megfizethető
a világ közép- és magas jövedelemmel rendelkező népessége számára.
És nagyon kis ár,
amikor a saját egészségünk, vagy szeretteinké forog kockán.
Tehát mit gondolnak, milyen irányba haladjunk?
Engedjük az antimikrobiális rezisztenciát legnagyobb gyilkosunkká válni
óriási anyagi- és személyes kárt elszenvedve?
Vagy amellett, hogy az emberi antibiotikum-fogyasztást csökkentjük,
kezdjük el igazán elfogadni az antibiotikum-mentes állattenyésztést?
Számomra ez a döntés nyilvánvaló.
De hogy ez megtörténjen,
a csökkentést kell célul kitűznünk,
és biztosítani, hogy ezeket a világon mindenütt betartják.
Mivel a gazdák versengenek egymással.
És országos szinten
a kereskedelmi blokád vagy a világpiac,
a költségek nagyon fontosak.
Realisztikusnak is kell lennünk.
A gazdáknak meg kell adni a lehetőséget,
hogy többet fektessenek be a körülmények javításába és a jobb takarmányba,
hogy el tudják érni ezt a csökkentést.
A jogi korlátokon felül a piac szerepet játszhat benne azzal,
hogy antibiotikum-csökkentett vagy antibiotikum-mentes termékeket kínál.
És az egyre növekvő fogyasztói tudatossággal
ezek a piaci tényezők egyre erősebbé válnak.
Minden, amiről idáig szó volt, nagyszerűnek tűnhet számunkra.
De mi lesz az állatokkal?
Tippeljenek, mi lesz: Az ő életük is javul.
Jobb egészség, kevesebb stressz, boldogabb élet.
Most már tudjuk.
Megvan a tudásunk, hogy a húst, a tojást és a tejet
antibiotikum nélkül vagy csak kevés antibiotikummal állítsuk elő,
és állítom, hogy ez kis ár azért,
hogy elkerüljünk egy olyan jövőt, ahol a bakteriális fertőzések
újra legnagyobb gyilkosainkká válnak.
Köszönöm.
(Taps)