Hi, I'm going to talk today about the unconscious mind
and how it affects your behavior and your perception of the world,
especially the social world.
So I should start by defining what I mean by the unconscious.
And what scientists today mean by unconscious processes
are processes that occur, first of all, with no effort on your part -
at least no conscious effort - and they're automatic.
You're not aware of them.
You don't need any willpower to create them,
and they're more or less beyond your control.
As a result, we don't really understand what's influencing us in many ways,
and we often can't avoid the behaviors that it produces.
But this is not the Freudian unconscious, so let me make that clear.
The Freudian unconscious is the concept of the unconscious
that is hidden from you for motivational or emotional reasons
and it can be revealed through introspection or through therapy.
But the modern idea of the unconscious is much different from that.
It's something that evolved evolutionarily to help us navigate our world,
our perceptual world, our social world,
and it takes place in parts of your brain
that are inherently inaccessible to your conscious mind.
And the field I'm going to talk about is called social neuroscience.
Social neuroscience is really a combination of three fields.
Traditionally, we have social psychology,
which is the field of the psychology of how people interact with each other,
and cognitive psychology, which is the science of how we think.
But in the mid-1990s, a new field grew up called neuroscience.
Neuroscience is largely based on a new technology,
many new technologies, but in particular one has been dominant,
and that's called fMRI, or functional magnetic resonance imaging,
which is a bit of a mouthful,
but you may be familiar with MRI from medical testing,
which gives you a nice image of your internal organs.
Well, fMRI has that word "functional" in front of it
because it also tells, when you do it of the brain,
what part of brain is at work.
Here you can see, for instance.
It's totally revolutionized psychology
because the modern and social neuroscience, or psychology,
that's grown up from this is not only based on studies of behavior
but connects those studies to what's going on in the brain.
So it makes the concepts much more concrete
and makes them to much more of a hard science.
I'm going to give you one example of fMRI and how it works,
or the results that it can achieve.
This is a study done at Berkeley,
where subjects were shown different slides,
and you can see four of the slides here.
These subjects were looking at these slides on goggles
while they were laying in an fMRI machine.
The scientists took the data from their brain -
not the data from the slides, but purely the readings from their brain -
from their visual cortex and from other parts of the brain
that were related to the thematic nature of what they were seeing,
and they asked the computer to reconstruct the slides that the people were seeing -
a kind of mind reading.
That computer took all this data
and then looked at a database that had 6 million images
and picked the ones that were closest.
As you can see, it was very close,
not just in the layout and the physical data of the slides,
but thematically, it was really a kind of mind reading.
So I'm going to talk about today the unconscious mind in two areas.
One is our physical perception and the other is our social perception.
My real point here is that we create our image of other people,
of social situations, business, financial situations,
using not only our conscious thought but our unconscious mind.
I'm going to start by illustrating that in sensory perception,
partly because sensory perception
is much more dramatic and easy to illustrate in a talk like this
and partly because the ways that we reconstruct reality from limited data
are analogous in sensory perception and in social perception.
I want you to come away thinking that our perceptions,
both our visual, our auditory perceptions
and our memories and our social perceptions,
are all not literally what's out there,
but they're something constructed by our brain
from what's really out there plus many other things,
such as the context, expectation and even desire.
I want you to come away thinking that the way we experience the world
is largely driven by this unconscious processing.
Here's an example.
This is what you perceive when you look at a road, let's say.
Now, this is not really what's hitting your retina.
The data that's hitting your retina is much more fuzzy; it looks like this.
The yellow dot has been added just to show where the person was looking.
The black dot wasn't added.
It's where the optic nerve attaches to the retina, and there's no data at all.
So your eye takes this kind of fuzzy data
and without any effort and automatically and without any control on your part
turns it into that, into something that's very clear.
Let me illustrate that more specifically with this slide.
If you look at this, you see a checkerboard,
and you probably see the rectangle with the B in it -
it looks like a white square -
and the rectangle with the A in it looks like a black square.
But I'm going to tell you right now,
the truth is that A and B are identical,
so the actual physical light emanating from A and B, that you see on the screen,
are identical.
The square B is the same color as the square A.
So I want you now try and have your conscious mind override that.
I said it's automatic and you can't control it.
I want you to look at that and see B as the same color as A.
And you'll find that you can't do that.
Now, why do you see B as being lighter than A?
It's the context.
Your unconscious mind is taking the context of this photo
and making you see B as a white square and A as a black square.
And you can call it an optical illusion, but it's a gift to you
because you don't want to go through life taking in the actual literal physical data
and stopping every few seconds to figure out what it means
and to reconstruct this pattern from the data of light and dark.
In case you don't trust me, think I'm just making this up,
let me take the context away.
So watch the screen, and you'll see what happens to A and B
when I pull the context of the checkerboard away.
So now without the context, you can see that A and B are the same.
Thank you!
(Laughter)
(Applause)
Now, I could, if I had more than 18 minutes, but I can't.
So this is a picture of Barack Obama, who you may recognize.
This is to illustrate the social component of your mental processing.
When you look at these two pictures of Obama,
they probably both look like Obama upside down and fairly normal.
But our social perceptions, our social interactions,
are extremely important to us,
and so our brain operates largely to help us with our social perception.
These pictures are actually very different,
they're not really very similar,
but your social perception is not really working in full speed
because he's upside down,
and we are not made to see people upside down -
maybe if you're a yoga instructor and stand on your head -
but most of us don't, so we don't notice that.
But look what happens when I turn them over.
So if you were to see this fellow on the street,
you go, "Whoa, looks a little like Obama, but something happened."
(Laughter)
Maybe that's how he'll look after the election race.
(Laughter)
If you see this fellow, you'll see a normal human being.
Well, now your social part of your brain is interpreting this for you,
and it's doing it automatically.
Let me turn them over again and see what happens.
So you see how that works?
The effect kind of disappears when he's upside down
and comes back when he's right side up.
(Laughter)
Now let me show you another example, in hearing,
just to show you this isn't just the way that our visual processing works,
but our hearing also.
We take the auditory data that comes into our ears,
and just as our brain plays games with us to construct an image and vision,
it does the same thing in audio.
Listen to this song you may recognize.
It's by Led Zeppelin - "Stairway to Heaven."
And it's not playing. One more time.
(Music: Led Zeppelin, "Stairway to Heaven")
If there's a bustle in your hedgerow, don't be alarmed now.
It's just a spring clean for the May Queen.
Yes, there are two paths you can go by, but in the long run,
there's still time ...
This song probably sounds pretty normal to you,
and you can decode mentally
the eight or ten lines that are here in the song played forward.
And now, in a second, I'm going to play it for you backwards.
Listen to it backwards.
I want you to see,
Is Led Zeppelin clever enough to create an audio file
that makes sense both forwards and when played backwards?
(Backwards music: "Stairway to Heaven")
(Incomprehensible lyrics)
So now you've heard some lines of the song played backwards.
And you think if I gave you paper, you could write down the lines?
Or does it sound like gibberish?
I think it sounds to people like gibberish.
This is because it really is gibberish.
But this gibberish that comes into your brain
can be transformed into something
by helping your unconscious mind have a little context.
So I'm going to play it again with some words.
And just as the checkerboard looked different
when I took the squares away and put them in the context,
this song is going to sound different to you backwards
now that I played it with the context.
So please read along.
(Music)
[Oh. Here's to my sweet Satan.
The one whose little path would make me sad
whose power is Satan.
He'll give you, give you 666.
There was a little toolshed where he made us suffer,
sad Satan.]
So now we have two versions of reality.
The physics of it is the same -
you had the same audio the first time and this time,
but your perception is totally different
because now your mind has taken this and constructed something out of it.
To show you again that it's automatic and you can't avoid it,
and I'm sure you understand that it's been effortless,
I'm going to play it again.
Watch the words again, listen to it,
but hear it the way you heard it the first time
and not hear the words, just hear the gibberish, okay?
(Backwards music: "Stairway to Heaven")
So you couldn't avoid it now,
because once you've heard it, you're spoiled.
Because of this, some people actually think they're hearing messages,
subliminal messages, in backwards song,
but it's not really there.
If you go to sceptics.com, Michael Shermer's group,
you can see some discussions about how this is really false.
What I want to get onto now - I want to go to social perception.
The point is that all these same tricks
that your mind plays to create our visual and our auditory perception
also work in social perception.
One of the things our brains use to create a social perception, an image,
is appearance.
People are inherently very social animals.
We couldn't have survived as a species without social cooperation,
and, indeed, when scientists study it today,
they find that people with a low amount of social context,
with a small social network,
are at much higher health risks
than people who have a large social network.
In fact, having a very small social network
is as big a health risk as heavy smoking or obesity.
In this study, scientists gathered together people,
two groups of people,
and they showed them political data on two candidates -
a Republican and a Democrat.
The data was not only pure data on what they believed
but also a picture of the two, of each candidate.
To one group, they showed the Democrat in a photo that looked more competent
and the Republican in a less competent, less flattering photo,
and the other group, they switched it.
Not beauty, a look of competence.
The only difference between the two groups was they were seeing the same data
but a different view of the candidate,
and the question was, How much does this affect their voting?
The answer is it amounted to a vote swing of 14%.
So by switching the photos to being more confident versus less,
it was a 14% vote swing, which is enough to swing most elections,
and that's a very dramatic evidence.
But of course, it was in the laboratory, so what about the real world?
Fortunately, a psychologist at Princeton University
decided to test this out in the real world.
He gathered pairs of head shots
of the Democratic and the Republican candidates
in dozens of races for governorships and for Congress.
He brought hundreds of people into a laboratory,
and he showed them these pairs of photos and asked them
purely to judge which person looked more competent in each case.
He told them, "If you recognize one of the candidates, don't vote.
We're just looking at these photos of people
and picking who looks more competent."
Then he took a bold step,
and he predicted the outcome of each of these elections
based purely on who was voted more competent looking.
And the question is, How successful was he?
If competence had no effect, he would be 50% successful,
but he was 70% successful.
So 70% of the cases,
the more competent-looking person won the election.
Another thing that our brains use, our unconscious minds,
to fill in our social perception is touch.
I said that people are inherently very social animals.
In fact, all these primates - I'm showing four different kinds of primates
engaged in social touching behavior.
The non-human primates tend to touch each other for hours a day.
It's something they need physically to clean themselves,
but that would be accomplished in 10, 20 minutes a day,
yet they touch each other for hours a day
because touch helps create a sense of bonding and social cooperation.
In fact, scientists have recently found that people have specialized nerves,
especially in the forearms and the face,
that seem to be there just to transmit the social pleasure of touching.
So the question is, as we form our view of the world,
What kind of context does this add?
How does this affect our judgement of the world
whether or not we're being touched?
A group of French scientists, of course, did this interesting experiment.
They hired a few very handsome young Frenchmen
to stand on a street corner in Northern France
and proposition all the single young women who walked by.
They stood there, and they read the same script -
this is the translation of the script - to all the women.
They gave their name, asked for the women's phone number.
But to half of the women,
they gave a very light half-second touch on the elbow or the shoulder.
And to the other half, they didn't touch at all.
In exit interviews - they intercepted the women later -
most of them didn't even remember having been touched.
But did this signal affect the context of how they viewed the person
and the degree to which they would agree to a date?
And the answer is yes: it doubled it, from 10% to 20%.
This has been repeated in many other contexts.
For instance, waiters get higher tips if they briefly touch the customers,
and people taking surveys get more people to agree to take the survey on the street
and take some time out,
and in many other areas.
Now, normally when I explain these ideas,
I like to do a little experiment on the group, but it wasn't possible here.
so I'll just tell you about the experiment.
I ask people to look at this hotel room and this hotel, and I give them some data.
I tell them it's in Tahiti,
and it's a one bedroom, a little one bedroom cottage, etc.
I ask them what they would expect to pay for the room in Tahiti.
I get very dramatic results,
but I ask the first group - I divide them into two groups -
I ask the first group, before I ask them to tell me what the room costs,
I ask them this question:
Does this room cost more than $5,500 a night?
And the second group, before I ask them to write what the room costs,
I ask them this question:
Does it cost more than $55 a night?
Now, from the data they'd seen,
it's pretty clear the room is not $5,500 a night,
not anywhere near that,
and that it's a lot more than $55 a night.
So you would think these are throwaway questions.
But actually, these questions exercise a certain subliminal effect
on the audience.
And the ones who, by the way, saw this question
did not see this and vice versa.
So they only saw the one in the group that I assigned them to.
The question is,
How does this context affect their actual assessment of the room,
their perception of what that room is worth?
Here's the answer from several groups that I've done.
So typically, they'll guess around $1,000 if they saw the higher question first,
and they'll guess around $200 to $300 if they saw the lower question.
So this simple throwaway question
provides the context that changes their perception of the room,
just like the checkerboard provided the context
and the words in the backward song provided the context.
So let me just end the talk with this quote by Carl Jung:
"These subliminal aspects of everything that happens to us
may seem to play little part in our daily lives,
but they are the almost invisible roots of our conscious thoughts."
Thank you.
(Applause)
مرحباً، سأتحدث اليوم عن العقل اللاواعي
وتأثيره على سلوككم وإدراككم للعالم،
وبشكل خاص العالم الاجتماعي.
لذا سأبدأ بتعريف ماذا أقصد باللاوعي.
يعرف العلماء حالياً العمليات اللاواعية
بأنها، قبل كل شيء، عمليات تحدث دون القيام بأي مجهود من قبلك
بلا مجهود واعي على الأقل وهي عمليات ذاتية.
لا تستطيع إدراك حدوثها.
أنت لا تحتاج إلى قوة الإرادة لتخلقها،
فهي خارجة عن سيطرتك.
وبالنتيجة، لا ندرك فعلياَ ما الذي يؤثر علينا بطرق عديدة،
ولا نستطيع غالباً تجنب السلوكيات الناتج عنها.
ولكن اللاوعي هنا ليس كاللاوعي الفرويدي، دعوني أوضح لكم.
يشير مفهوم اللاوعي الفرويدي إلى اللاوعي
المخفي عنا لأسباب تحفيزية أو عاطفية
ويمكن إظهاره من خلال التأمل الباطني أو العلاج.
لكن المفهوم الحديث للاوعي يختلف بشكل كبير عن ذلك.
فهو شيء يتطور بشكل تقدمي ليساعدنا على الاندماج مع عالمنا،
عالمنا الإدراكي والمجتمعي،
ويتوضع اللاوعي في أجزاء من دماغك
لا تسمح طبيعة هذه الأجزاء بالتواصل مع العقل الواعي.
ويدعى المجال الذي سأتحدث عنه بعلم الأعصاب الاجتماعي.
يتكون علم الأعصاب الاجتماعي من مزيج من ثلاثة مجالات.
المعروف أنه لدينا علم النفس الاجتماعي،
والذي يشكل أحد مجالات علم النفس التي تبحث كيفية تعامل الأفراد مع بعضهم،
وعلم النفس المعرفي، وهو علم يدرس كيف نفكر.
ولكن في منتصف عام 1990، ظهر مجال جديد يدعى علم الأعصاب.
يرتكز علم الأعصاب بشكل كبير على التكنولوجيا الجديدة،
وعلى العديد من التقنيات الجديدة ولكن أحدها هو السائد بشكل خاص،
وتدعى هذه التقنية fMRI، أو التصوير الوظيفي بالرنين المغناطيسي،
والتي تعد صعبة بعض الشيء،
ولكن ربما تكون الMRI مألوفة لديكم من خلال الفحوص الطبية،
والتي تقدم لكم صورة واضحة لأعضائكم الداخلية.
حسناً، تحمل الfMRI كلمة "وظيفية" في بدايتها
لأنها تزودنا أيضاً،عندما نستخدمها في تصوير الدماغ،
بالجزء الذي يعمل من الدماغ.
فعلى سبيل المثال، يمكن أن تلاحظوا هنا.
أن هذا يشكل ثورة في علم النفس
لأن علم الأعصاب الاجتماعي والحديث أو علم النفس،
الذي يتطور انطلاقاً من ذلك، لا يعتمد فقط على دراسات السلوك
وإنما يرتبط بالدراسات التي تُعنى بالذي يجري داخل الدماغ.
وهذا ما يجعل من المفاهيم أكثر تحديداً
ويجعل منها علم صعب للغاية.
سأقدم لكم مثالاً عن الfMRI وكيف يعمل،
وما سنحصل عليه من نتائج.
هذه دراسة أقيمت في بيركلي،
حيث تم عرض شرائح مختلفة ليراها المشاركون
ويمكنكم رؤية أربعة من هذه الشرائح هنا.
كان المشاركين ينظرون إلى الشرائح عبر نظارات واقية
وذلك أثناء استلقائهم داخل آلة الfMRI.
قام العلماء بأخذ البيانات من دماغهم
ولم يأخذوا هذه البيانات من الشرائح وإنما أخذوا فقط القراءات من دماغهم
من القشرة البصرية وأجزاء أخرى من دماغهم
والتي ترتبط بالطبيعة المواضيعية لما كانوا يرونه.
ويطلبون من الكمبيوتر إعادة تشكيل الشرائح التي كان يراها الأشخاص
كنوع من قراءة الأفكار.
قام الكمبيوتر بأخذ كل البيانات
ومن ثم اتطلع على قاعدة البيانات التي تحوي 6 ملايين صورة
واختار المجموعة الأقرب.
فكما نرى، فإنها تكاد تكون متماثلة،
ليس فقط بالمخطط والبيانات الفيزيائية للشرائح،
لكن مواضيعيّاً، فقد كانت أشبه بقراءة الأفكار.
لذا سأتحدث اليوم عن العقل اللاواعي من جانبين.
الجانب الأول هو إدراكنا الفيزيائي والآخر هو إدراكنا الاجتماعي.
الفكرة الرئيسية هنا هي أننا نكوّن تصورنا الخاص عن الآخرين،
وعن الوضع الاجتماعي، والعمل، والوضع الاقتصادي،
وذلك باستخدام تفكيرنا الواعي وعقلنا الباطن.
سأبدأ من الإدراك الحسي لشرح ذلك،
من ناحية لأن الإدراك الحسي
أكثر درامية وسهولة لتوضحيه في حديث مثل هذا
ومن ناحية أخرى لأن الطرق التي نعيد بها بناء الواقع انطلاقاً من بيانات محددة
تكون متماثلة في كل من الإدراك الحسي والإدراك المجتمعي.
أودّ منكم أن تبتعدوا عن التفكير أن إدراكاتنا،
البصرية منها والسمعية
وذكرياتنا وإدراكنا المجتمعي،
جميعها ليست تماماً نتاج عما يحدث بالخارج،
وإنما يقوم الدماغ بتركيبها
من مايحدث بالخارج ومن أشياء أخرى،
كالموضوع، والتوقع وحتى الرغبة.
أود أن تبتعدوا عن التفكير أن الطريق الذي نكتشف به العالم
يتم تسييره بالشكل الأكبر عبرهذه المعالجة اللاواعية.
إليكم مثالاً.
هذا ما ستدركونه عندما ستنظرون إلى الطريق مثلاً.
فليس هذا ما يصل إلى شبكية عينك.
البيانات التي تصل إلى شبكية العين أكثر ضبابية، حيث تبدو كهذا.
تم إضافة النقطة الصفراء لإظهار المكان الذي كان ينظر إليه الشخص.
لم يتم إضافة النقطة السوداء.
حيث يرتبط فيها العصب البصري بالشبكية، ولايوجد هناك أي بيانات
إذاً تلتقط أعينكم هذه البيانات الضبابية
وبدون أي جهد وبشكل ذاتي وبدون أي تحكم من قبلكم
تحول أعينكم هذه البيانات إلى صورة واضحة.
سأوضح ذلك بشكل خاص من خلال هذه الشريحة.
إذا نظرتم هنا، سترون لعبة الداما،
وربما ترون المستطيل مع حرف B في داخله
يبدو كمربع أبيض-
والمستطيل مع حرف A في داخله، يبدو كمربع أسود.
ولكن ما سأخبركم به الآن،
حقيقة أن حرف A و B متطابقان،
إذاًَ الضوء الفيزيائي الحقيقي المنبثق من A وB، والذي ترونه على الشاشة،
فهو متماثل.
المربع B نفس لون المربع A.
لذا أريد منكم أن تحاولوا جعل عقلكم الواعي أن يكون هو المسيطر هنا.
لقد قلت أن هذه العملية ذاتية ولا يمكنكم التحكم بها.
أريد منكم أن تنظروا إلى هذا وتروا B بنفس لون A.
عندها ستجدون أنكم غير قادرين على ذلك.
لماذا ترون B تبدو أكثر إضاءةً من A؟
إنه السياق.
قام عقلك اللاواعي بأخذ سياق هذه الصورة
وجعلك ترى B كمربع أبيض وA كمربع أسود.
ويمكنكم أن تدعوه بالوهم البصري، ولكنه هبةٌ لكم
فلن ترغبوا أن تعيشوا حياتكم وأنتم تستقبلون البيانات الفيزيائية الحقيقية كما هي
وتتوقفون كل بضعة ثواني لتتعرفوا على معناها
وتعيدوا تشكيل هذا النموذج من خلال بيانات الضوء والظلام.
في حال لم تكونوا واثقين بكلامي، اعتبروا أنني أختلق هذا،
دعوني أبعد هذا السياق من هنا.
شاهدوا ما على الشاشة، وسوف ترون ماذا سيحدث ل A وB
إذا أبعدت السياق عن لعبة الداما.
حسناً الآن بدون السياق، يمكنكم رؤية أن A وB متماثلان.
شكراً لكم!
(ضحك)
(تصفيق)
كان بإمكاني ذلك لو أن لدي أكثر من 18 دقيقة لكن لا أستطيع.
إذاً هذه صورة باراك أوباما، ربما عرفتموه.
هذا لكي أشرح لكم المكون الاجتماعي للمعالجة العقلية عندكم.
عندما تنظرون إلى هاتين الصورتين لأوباما،
قد يظهر بأن كلتاهما لأوباما لكن إحداهما مقلوبة والأخرى سوية.
لكن إدراكنا وتفاعلنا الاجتماعي،
مهمين جداً لنا،
لذا يعمل دماغنا بطاقة عالية ليساعدنا على إدراكنا الاجتماعي.
تختلف هذه الصور كثيراً عن بعضها،
ولا تتشابه بشكل كبير مع بعضها،
ولكن لا يعمل إدراكك المجتمعي بسرعة عالية
لأن صورة أوباما مقلوبة،
ولم نتعود أن نرى الأشخاص مقلوبين-
ربما استطعت ذلك لو كنت مدرب يوغا ووقفت على رأسك-
لكن معظمنا ليس كذلك، بالتالي لا نلاحظ أنها مقلوبة.
لكن انظروا ماذا يحدث عندما أقوم بتدوير الصورة.
فلو رأيتم هذا الشخص في الشارع،
فستقول،"إنه يشبه أوباما لكن كما لو أن شيئاً حدث له."
(ضحك)
ربما هذا ما سيبدو عليه بعد السباق الانتخابي.
(ضحك)
لو رأيتم هذا الشخص، فإنكم سترونه كشخص عادي،
حسناً، يقوم الجزء الاجتماعي من دماغكم بتفسير ذلك لكم،
ويقوم بذلك ذاتياً.
دعوني أديرهم من جديد وشاهدوا ماذا سيحدث.
حسناً، هل رأيتم كيف يعمل؟
يختفي نوع التأثير عندما يكون مقلوباً
ويعود للظهور عندما يعود للاتجاه الصحيح.
(ضحك)
دعوني أريكم مثالاً آخر عن السمع،
لأظهر لكم أن هذه ليست فقط طريقة عمل المعالجة البصرية،
بل أيضاً السمع.
نأخذ البيانات السمعية التي تدخل إلى آذاننا،
وكما يتلاعب بنا دماغنا عند تركيب الصور والرؤية،
يقوم بالمثل بما يخص السمع.
اسمعوا هذه الأغنية يمكن أن تعرفوها.
أغنية ليد زيبلن "السلم نحو الجنة".
لن أعيدها أكثر من مرة.
(موسيقا: ليد زيبلن،"درج نحو الجنة")
إن كان هناك صخب عند سياجك، لا ترجع الآن.
فهو مجرد تطهير ربيعي لملكة أيار.
نعم، هناك دربان يمكنك أن تمر بهما، ولكن على المدى الطويل،
لا يزال لديك وقت...
تبدو لكم هذه الأغنية غالباً طبيعية جداً،
وتستطيعون ترجمتها ذهنياً
الثمانية أو عشر جمل الظاهرة هنا قمت بتشغيلها.
والآن، سأشغلها لكم ثانية بشكل عكسي
استمعوا إليها معكوسة.
أريد منكم أن تلاحظوا،
مدى ذكاء فرقة ليد زيبلن فقد ألفوا ملف صوتي
ذو معنى إذا شغلته بالشكل الصحيح أو المعكوس؟
("موسيقى معكوسة: درج نحو الجنة")
(كلمات أغنية غير مفهومة)
إذاً قد سمعتم بعض المقاطع من الأغنية وهي تشتغل بالعكس.
فهل تعتقدون أنه في حال أعطيتكم أوراقاً فبإمكانكم كتابة جزء منها؟
أو أنها تبدو لكم كالثرثرة؟
أظن أنها تبدو للناس أشبه بالثرثرة.
وهذا لأنها ثرثرة بالفعل.
ولكن هذه الثرثرة التي دخلت إلى أذهانكم
يمكن أن يتم تحويلها إلى شيء آخر
بمساعد عقلك الباطن وذلك بإضافة القليل من المضمون إليها.
لذا سأعيد تشغيلها بعد إضافة بعض الكلمات.
وكما بدت لعبة الداما مختلفة
عندما أبعدت المربعات وأضفتها إلى المحتوى،
ستبدو هذه الأغنية لكم مختلفة أيضاً عند تشغيلها بالعكس
ومع إضافة المحتوى إليها.
لذا أرجو أن تقرؤوا
(موسيقى)
[إليكم شيطاني الحلو
الشخص الذي يجعلني طريقه الصغير حزيناً
قوته الشيطان.
سوف يعطيك، سوف يعطيك666.
جعلنا نعاني في ذلك مرآب صغير،
شيطان حزين.]
والآن نحن أمام نسختين من الحقيقة.
من الناحية الفيزيائية الشيء نفسه-
كان لديك المقطع الصوتي ذاته في المرة الأولى وهذه المرة،
لكن إدراكك مختلف تماماً
وذلك لأن هذه المرة قام عقلك بأخذ هذا وشكل شيئاً منه.
لأريكم مرة أخرى أن هذا يحدث ذاتياً ولايمكنك تجنبه،
أنا متأكدة أنكم تدركون أنه كان هيناً،
سوف أقوم بتشغيله مرة أخرى.
اقرؤوا الكلمات مرة أخرى، استمعوا إليهم،
لكن اسمعوها بالطريقة التي سمعتموها في المرة الأولى
لا تسمعوا الكلمات، فقط اسمعوا الثرثرة، حسناً؟
(موسيقى معكوسة:"السلم إلى الجنة")
لا يمكنكم تجنبها الآن،
لأنه بمجرد سماعها، أنتم مدللون.
وبسبب ذلك، يعتقد بعض الناس فعلياً أنهم يسمعون رسائل،
رسائل مبطنة، من خلال أغاني معكوسة،
لكن هذا غير صحيح.
عندما تذهب إلى موقع sceptics.com، Michael Shermer's group،
يمكنك رؤية بعض النقاشات حول كونها خاطئة.
ما أود الحديث عنه الآن- أود الانتقال إلى الإدراك المجتمعي.
المقصود هو أن كل تلك الحيل نفسها
التي يلعبها العقل لخلق إدراكنا البصري والسمعي
تعمل أيضاً في الإدراك المجتمعي.
أحد الأشياء التي يستخدها عقلنا لخلق إدراك مجتمعي، صورة،
هو الظهور.
الناس بطبيعتهم كائنات اجتماعية جداً.
لم نكن قادرين عللى العيش كأنواع بدون التعاون الاجتماعي،
وفي الحقيقة عندما يدرس العلماء هذا اليوم،
يكتشفون أن الناس الذين لديهم علاقات اجتماعية محدودة،
وشبكة اجتماعية ضيقة،
أكثر عرضة للمشاكل الصحية
من الناس الذين يملكون شبكة اجتماعية واسعة.
في الحقيقة، امتلاك شبكة اجتماعية صغير جداً
يحمل خطراً على الصحة يماثل خطر التدخين أو البدانة.
في هذه الدراسة، قام العلماء بجمع الناس مع بعضهم،
في مجموعتين،
وعرضوا لهم البيانات السياسية لاثنين من المرشحين-
أحدهم جمهوري والآخر ديمقراطي.
لم تكن البيانات فقط كما اعتقدوا
ولكن أيضاً صورة للاثنين، لكل مرشح.
في إحدى المجموعتين، عرضوا صورة أكثر كفاءة للمرشح الديمقراطي
وصورة أقل كفاءة للمرشح الجمهوري، صورة أقل إغراءً.
وقاموا بتبديل الصور للمجموعة الثانية.
لم يكن الجمال وإنما الكفاءة هو المقصد.
كان الاختلاف الوحيد بين المجموعتين أنهم كانوا يرون البيانات نفسها
لكن مظهر المرشح كان مختلفاً،
وكان السؤال، ما مدى تأثير ذلك على تصويتهم؟
الإجابة هي أنه بلغ التأرجح في التصويت 14%.
إذاً بتبديل الصور لنكون أكثر ثقة،
كان تأرجح التصويت 14%، وهي نسبة كافية لضرب معظم الانتخابات،
وهذا دليل قوي جداً.
لكن بالطبع، كان هذا في مختبر الأبحاث، ماذا عن العالم الحقيقي؟
لحسن الحظ، عالم نفس في جامعة برينستون
قرر أن يجري هذا الاختبار في العالم الواقعي.
قام بجمع أزواج من الصور الشخصية
لكلا المرشحين الجمهوري والديمقراطي
في عشرات من انتخابات مناصب الحكم في الكونغرس.
أحضر مئات الناس إلى المخبر،
وأراهم أزواج الصور هذه وطلب منهم فقط
أن يقرروا أي شخص بدا أكثر كفاءة في كل حالة.
وأخبرهم "لا تصوت إذا عرفت أحد المرشحين" .
نحن ننظر إلى صور هؤلاء الأشخاص
ونختار من يبدو أكثر كفاءة".
بعدها قام بخطوة جريئة،
وتنبأ بنتائج كل من هذه الانتخابات
بالاستناد فقط على من حصل على تصويت المظهر الأكثر كفاءة.
ويأتي السؤال هنا، ما مدى نجاحه؟
في حال انعدام تأثير للكفاءة، سيكون ناجحاً بنسبة 50%،
لكنه نجح بنسبة 70%.
وبالتالي 70% من الحالات،
فاز الشخص ذو المظهر الأكثر كفاءة بالانتخابات.
تستخدم أدمغتنا، عقولنا اللاواعية، شيئاً آخر
لملء مفهومنا الاجتماعي هو اللمس.
ذكرت أن البشر كائنات اجتماعية بطبيعتها.
في الحقيقة، كل هؤلاء الرئيسيات- أعرض لكم أربع أنواع مختلفة من الرئيسيات
تشارك في سلوك اللمس الاجتماعي.
تميل الرئيسيات الغير بشرية للمس بعضها البعض لساعات في اليوم.
إنه سلوك يحتاجونه جسدياً من أجل تنظيف أنفسهم،
لكن يمكن تحقيقه في 10 أو 20 دقيقة في اليوم،
لكنهم يمارسونه لساعات في اليوم
لأن اللمس يساعد في خلق شعور الترابط والتعاون الاجتماعي.
في الحقيقة، وجد العلماء مؤخراً أن البشر يملكون أعصاب متخصصة،
بشكل خاص في منطقتي الذراعين والوجه،
التي يبدو أنها موجودة هناك فقط من أجل نقل شعور السعادة المتولد من اللمس.
لذا السؤال هنا، بينما نكون رؤيتنا عن العالم،
ما هو نوع السياق الذي يضيفه هذا؟
كيف يمكن له أن يؤثر على طريقة حكمنا على العالم
سواءً تم لمسنا أم لا؟
قام فريق من علماء فرنسيين، بالطبع، بالقيام بهذه التجربة المثيرة.
لقد استأجروا بعض الشباب الفرنسيين الوسيمين جداً
للوقوف في زاوية أحد الشوارع في شمال فرنسا
واعتراض كل الشابات العازبات اللواتي مررن بجانبهم.
وقفوا هناك وقرأوا نفس النص-
هذه ترجمة النص-لكل النساء.
ذكروا أسمائهم، وطلبوا من النساء أرقام هواتفهم.
لكن لنصف تلك النساء،
قاموا بلمس الكوع أو الكتف بلمسة خفيفة جداً لمدة نصف ثانية.
أما النصف الآخر، لم يقوموا بلمسهن إطلاقأً.
في مقابلات الخروج- اعترضوا النساء لاحقاً-
لم يتذكر معظمهن حتى أنه تم لمسهن.
ولكن هل أثرت هذه الإشارة في الطريقة التي نظرن بها إلى الشخص
ومدى استعدادهن لقبول موعد غرامي؟
وكانت الإجابة نعم: تضاعفت من 10% إلى 20%.
تم تكرار هذه التجربة في العديد من السياقات الأخرى.
عل سبيل المثال، يحصل الندلاء على بقشيش أعلى إذا لمسوا الزبائن سريعاً،
والناس الذين يقومون بتوزيع استبيان يحصلون على موافقة عدد أكبر لاجراء الاستبيان
ويأخذون بعض الوقت لإتمامه،
وفي العديد من المجالات الأخرى.
عادةً عندما أوضح هذه الأفكار،
أحب أن أقوم بتجربة صغيرة على المجموعة، لكنه غير ممكن هنا.
لذلك سوف أخبركم فقط عن التجربة.
أطلب من الناس النظر إلى غرفة الفندق هذه وإلى هذا الفندق، وأعطيهم بعض البيانات.
وأخبرهم أنه يقع في تاهيتي،
وأنه غرفة نوم واحدة، كوخ صغير بغرفة نوم واحدة، إلخ.
ثم أسألهم ما هي توقعاتهم عن تكلفة الغرفة في تاهيتي.
أحصل على نتائج مذهلة،
لكن أسأل المجموعة الأولى - أقسمهم إلى مجموعتين-
أسأل المجموعة الأولى، قبل سؤالهم عن تكلفة الغرفة،
أسألهم هذا السؤال:
هل تكلف الغرفة أكثر من 5,500 دولار في الليلة؟
والمجموعة الثانية، قبل أن أطلب منهم أن يكتبوا تكلفة الغرفة،
أسألهم هذا السؤال:
هل تكلف الغرفة أكثر من 55 دولار في الليلة؟
الآن، من البيانات التي شاهدوها،
من الواضح جداً أن تكلفة الغرفة ليست 5,500 في الليلة،
بعيد كل البعد عن ذلك،
وأنها أكثر من 55 دولار في الليلة.
لذا قد تعتقد أن هذه الأسئلة هزلية.
لكن في الواقع، تمارس هذه الأسئلة تأثيراً خفياً معيناً
على الجمهور.
وبالمناسبة فإن الأشخاص الذين رأوا السؤال
لم يروا هذا والعكس صحيح.
لذلك رأوا فقط السؤال في المجموعة الذي خصصته لهم.
فالسؤال إذاً،
كيف يؤثر السياق على تقديرهم الحقيقي للغرفة،
ومفهومهم حول قيمة تلك الغرفة؟
إليكم الإجابة من العديد من المجموعات التي قمت بها.
عموماً، سوف يقدرون التكلفة بحوالي 1000 دولار إذا رأوا السؤال الأعلى أولاً،
ويخمنون أنها بين 200 إلى 300 دولار في حال رؤيتهم للسؤال الأدنى.
وبذلك فإن هذا السؤال الهزلي البسيط
يقدم السياق الذي يغير تصورهم عن الغرفة.
تماماً كما قدم الداما السياق
وكما قدمت الكلمات في الأغنية المعكوسة السياق.
لذا دعوني أنهي هذا الحديث بحكمة لكارل جانغ:
"إن الجوانب الخفية لما يحدث لنا من أمور
قد يبدو أنها تلعب دوراً صغيراً في حياتنا اليومية،
ولكنها تشكل الجذور الباطنة لأفكارنا الواعية."
شكراً لكم.
(تصفيق)
J'aimerais vous parler de l'esprit inconscient
et en quoi il influence nos comportements et notre perception du monde,
principalement le monde social.
Je vais d'abord vous donner ma définition de l'inconscient.
Les scientifiques caractérisent les processus inconscients
comme étant ceux qui surviennent sans effort de notre part,
sans effort conscient - et qui sont automatiques.
Vous n'y prêtez pas attention.
Aucune volonté n'est nécessaire
et ils sont plus ou moins hors de votre contrôle.
Par conséquent, nous ne comprenons pas bien tout ce qui nous influence
et nous parvenons difficilement à éviter les comportements qu'ils produisent.
Je ne vous parle pas de l'inconscient freudien, soyons clairs sur cela.
L'inconscient freudien est une conception d'un inconscient
qui nous est caché pour des raisons motivationnelle ou émotionnelle.
Il peut aussi être découvert avec l'introspection ou la thérapie.
Mais la vision moderne de l'inconscient est très éloignée de ça.
C'est un élément qui a évolué pour nous aider à naviguer dans le monde,
dans notre perception du monde social.
Il survient dans des régions de notre cerveau
par définition inaccessibles à notre esprit conscient.
Je vais donc vous parler aujourd'hui de neurosciences sociales.
C'est une discipline qui combine trois champs scientifiques.
Traditionnellement, il y a la psychologie sociale,
le champ de la psychologie observant les interactions entre les personnes
et la psychologie cognitive, la science qui observe comment nous pensons.
Mais une nouvelle discipline a émergé durant les années 90 : les neurosciences.
Elles sont basées sur une nouvelle technologie -
en fait beaucoup de nouvelles technologies mais une est dominante,
c'est l'IRMf : l’imagerie par résonance magnétique fonctionnelle.
C'est très long à prononcer
mais vous connaissez sans doute l'IRM, utilisée pour les tests médicaux,
qui donne de belles images de vos organes internes.
Dans IRMf, il y a le « f » en plus, pour « fonctionnelle »
car il nous permet de voir, en scannant le cerveau,
quelle partie est active.
Comme sur cette illustration, par exemple.
Cela a révolutionné la psychologie
car les neurosciences modernes et sociales ou la psychologie qui en résultent
font le lien entre les études de comportement qu'elles réalisent
et ce qui survient dans le cerveau.
Cela donne corps aux concepts
et ainsi, les rapproche des sciences dures.
Voici un exemple d'IRMf et de son fonctionnement
ou des résultats que l'on peut obtenir.
C'est une étude faite à Berkeley.
On montre des images aux participants.
Vous en avez quatre exemples à l'écran.
Les participants regardaient les images dans des lunettes
alors qu'ils étaient allongés dans l'IRMf.
Les scientifiques ont extrait les données de leur cerveau,
pas les données des photos mais la simple lecture du cerveau,
du cortex visuel et d'autres régions du cerveau
liées au thème de l'image visualisée par les participants.
Ils ont ensuite demandé à un ordinateur de reconstruire l'image visionnée,
de lire leur esprit, en quelque sorte.
L'ordinateur a comparé ces données
à une base de données de six millions d'images
et a choisi les plus proches.
On peut voir que c'est assez proche,
que ce soit la disposition et les données physiques des images
ou thématiquement parlant, on a pu lire l'esprit en quelque sorte.
Nous allons évoquer l'esprit inconscient dans deux domaines.
Le premier est notre perception physique et le second notre perception sociale.
Mon message est que nous nous faisons une image des gens,
des situations sociales, des affaires ou de la situation financière,
en utilisant nos pensées conscientes et aussi notre esprit inconscient.
Je vais illustrer cela dans la perception sensorielle,
en partie parce que celle-ci
est plus visuelle et aisée à illustrer dans ce cénacle
et en partie car les façons dont nous reconstruisons la réalité
au départ de données limitées
sont similaires dans les perceptions sensorielles et sociales.
J'aimerais vous ouvrir à l'idée que nos perceptions,
nos perceptions visuelles et auditives,
nos souvenirs et nos perceptions sociales
ne sont pas des choses externes en soi
mais qu'elles sont construites par notre cerveau
à partir ce qui est là et de nombreux autres éléments
comme le contexte, les attentes et même le désir.
Je souhaite vous ouvrir à l'idée que la façon dont nous ressentons le monde
est largement influencée par ce processus inconscient.
Un exemple.
Imaginez que ceci est votre perception quand vous regardez la route.
Ce n'est pas vraiment ce qui touche votre rétine.
Les données qui touchent votre rétine sont plus floues, comme ceci.
On a ajouté un point jaune pour situer où la personne regarde.
Le point noir n'a pas été ajouté.
C'est là que le nerf optique est rattaché à la rétine et il n'y a aucune donnée.
Votre œil recueille ces données un peu floues
et automatiquement, sans aucun effort ou contrôle de votre part,
les transforme en ça, en quelque chose de très net.
Les illustrations suivantes vont clarifier mes propos.
En regardant ceci, vous voyez un damier,
et vous voyez sans doute un rectangle avec un B,
qui ressemble à un carré blanc,
et un rectangle avec un A qui ressemble à un carré noir.
Je vous divulgue l'info de suite :
le A et le B sont identiques.
En fait, la lumière physique qui émane de A et de B, que vous voyez sur l'écran,
est identique.
Le carré B est de la même couleur que le carré A.
Maintenant, vous allez consciemment dépasser votre perception première.
C'est automatique et impossible à contrôler,
mais regardez maintenant A et B comme ayant la même couleur.
Vous constaterez que vous n'y parvenez pas.
Pourquoi voyez-vous B comme plus clair que A ?
C'est dû au contexte.
Votre esprit inconscient intègre le contexte de l'image
et vous fait voir B comme un carré blanc et A comme un carré noir.
On peut appeler cela une illusion d'optique mais c'est un don
car vous ne voulez pas vivre en intégrant les données physiques réelles,
en vous demandant à chaque instant ce que ça signifie
et en reconstruisant le modèle avec les données noires et claires.
Si vous êtes sceptiques et pensez que j'ai inventé ça,
retirons le contexte.
Observez l'écran et regardez ce qui arrive à A et B
quand je les retire de leur contexte du damier.
Vous pouvez voir que A et B sont identiques.
Merci.
(Rires)
(Applaudissements)
Je regrette ne pas avoir plus de 18 minutes pour approfondir.
Voici une photo de Barack Obama, vous l'aurez reconnu.
Allons-y avec l'illustration du composant social de notre processus mental.
Quand on regarde ces deux photos d'Obama,
elles ressemblent à Obama à l'envers et paraissent normales.
Toutefois, nos perceptions sociales, nos interactions sociales
sont cruciales pour nous
et notre cerveau agit principalement pour nous aider dans ces perceptions.
Ces photos sont en fait très différentes
et pas vraiment similaires
mais notre perception sociale n'est pas optimale
car les photos sont à l'envers.
On n'est pas conçu pour voir les gens la tête en bas,
sauf peut-être un yogi en posture du poirier.
Mais la plupart d'entre nous ne remarqueront rien.
Que se passe-t-il quand on retourne les photos ?
Si vous deviez croiser ce type dans la rue,
vous penseriez qu'il ressemble un peu à Obama mais il y a un truc étrange.
(Rires)
Ça pourrait être son expression après le résultat des élections.
(Rires)
Ce type a l'air d'un être humain normal.
La région sociale de notre cerveau interprète pour nous,
automatiquement.
Retournons les photos et que se passe-t-il ?
Vous voyez le mécanisme ?
À l'envers, l'effet bizarre disparaît
et apparaît quand le visage est dans le bon sens.
(Rires)
Un autre exemple avec l'audition
pour vous montrer que ce traitement de l'information ne se limite pas à la vue
mais touche aussi l'ouïe.
On capte les données auditives qui entrent dans nos oreilles
et notre cerveau nous joue autant de tours pour construire une image
qu'avec le son.
Écoutez cette chanson que vous reconnaîtrez peut-être :
Led Zeppelin, Stairway to Heaven.
Ça ne démarre pas. Je ré-essaie.
(Musique)
Ne t'alarme pas s'il y a de l'agitation dans la haie.
C'est le nettoyage de printemps pour la Reine de Mai.
Oui, tu peux choisir entre deux chemins, mais au bout du compte,
tu as encore le temps...
Cette chanson vous paraît sans doute normale
et vous pouvez décoder mentalement
les 8 ou 10 strophes quand on les joue normalement.
Dans un instant, je vais vous les passer à rebours.
Écoutez-les à l'envers.
Observez par vous-même.
Led Zeppelin était-il suffisamment malin pour créer une bande son
qui ferait sens à la fois dans le sens normal et jouée à rebours ?
(Musique à rebours : Stairway to Heaven)
(Paroles incompréhensibles)
Vous venez d'entendre quelques strophes à rebours.
Si je vous donnais une feuille de papier, pourriez-vous les transcrire ?
Ou bien est-ce juste du charabia ?
Je penche pour du charabia.
Car c'est ce que c'est : du charabia.
Mais ce charabia qui pénètre votre cerveau
peut être transformé en quelque chose
en poussant votre esprit inconscient à conceptualiser un peu.
Je vais repasser le morceau avec quelques mots.
Tout comme le damier est apparu différent
quand j'ai ôté les carrés pour les insérer dans un contexte,
cette chanson va vous paraître différente à rebours
quand j'aurai ajouté du contexte.
Lisez au fur et à mesure !
(Musique)
[Oh. Voici mon doux Satan.
Celui dont le chemin me rendrait triste
celui dont le pouvoir est Satan.
Il vous donne, donne 666.
Il y a ce petit atelier où il vous fait souffrir,
triste Satan.]
Nous avons donc deux versions de la réalité.
La physique est identique.
Vous avez écouté la même bande son la première et deuxième fois.
Pourtant, votre perception est différente
car votre esprit a récupéré des mots et construit quelque chose à partir de là.
Pour vous montrer que c'est automatique et inévitable
et je sais que vous comprenez que ça ne requiert aucun effort
je vais le rejouer.
Lisez les mots, et écoutez.
Mais écoutez comme la première fois,
n'écoutez pas les mots, écoutez le charabia, d'accord ?
(Musique à rebours : Stairway to Heaven)
Vous ne pouvez plus ne plus l'entendre car vous êtes contaminé.
À cause de ça, certaines personnes pensent vraiment entendre des messages,
des messages subliminaux, à rebours, alors qu'il n'y en a pas vraiment.
Si vous allez sceptics.com de Michael Shermer,
vous pourrez découvrir des discussions sur le fait que c'est faux.
Maintenant, je souhaite vous guider à travers nos perceptions sociales.
Le point crucial est que ces astuces
que vous joue votre esprit pour créer vos perceptions visuelles et auditives
sont actives dans nos perceptions sociales aussi.
Un des effets utilisés par notre cerveau pour créer nos perceptions sociales,
c'est l'apparence.
Les humains sont des animaux sociaux intrinsèquement.
Sans coopération sociale, notre espèce n'aurait pas survécu.
Et quand les scientifiques constatent aujourd'hui
que ceux qui ont un faible taux contextuel social,
un petit réseau social,
ont des risques de santé plus importants
que ceux qui ont un grand réseau social.
Avoir un petit réseau social
est aussi nocif pour la santé que le tabagisme ou l'obésité.
Dans cette étude-ci, on a réuni des gens, en deux cohortes,
et on leur a montré des données sur deux candidats politiques,
un républicain et un démocrate.
Les données brutes sur leurs croyances
étaient accompagnées d'une photo des deux candidats.
On a montré au premier groupe une photo
sur laquelle le candidat démocrate a l'air plus compétent que le républicain
et à la deuxième cohorte, l'inverse.
Pas la beauté, l'air de compétence.
La seule différence entre les cohortes qui avaient en main les mêmes données
était une vue différente du candidat.
La question est de savoir en quoi cela influençait leur vote.
La réponse est un taux de basculement des votes de 14 %.
En changeant des photos montrant la confiance en soi ou pas,
14 % des votes changent, un taux suffisant pour changer le cours des élections.
Quelle preuve incroyable.
Évidemment, c'est un test dans un labo, qu'en est-il dans la vraie vie ?
Heureusement, un psychologue de l'université de Princetown
a décidé de tester cela dans la vraie vie.
Il a réuni des paires de portraits de candidats démocratiques et républicains
dans des dizaines d'élections des gouverneurs d'États ou du Congrès.
Il a réuni des centaines de personnes,
leur a montré ces couples de portraits et leur a demandé
de juger quelle personne a l'air la plus compétente pour chaque couple
en leur stipulant de ne pas voter s'ils reconnaissaient un candidat.
Il s'agit simplement de regarder des photos
et de choisir celui qui a l'air le plus compétent.
Avec témérité,
il a prédit le résultat de ces élections
sur la base des votes des participants, fondés sur l'air de compétence.
Quel fut le résultat de ses prédictions ?
Si la compétence n'intervient pas, son taux de succès serait de 50 %.
Mais il a obtenu un taux de 70 %.
Dans 70 % des cas,
la personne qui a l'air la plus compétente gagne l'élection.
Notre cerveau, notre esprit inconscient, utilise aussi le toucher
pour combler notre perception sociale.
J'ai déjà évoqué le fait que nous sommes des animaux sociaux.
En fait, tous ces primates, et vous en avez quatre espèces ici,
ont des comportements sociaux liés au toucher.
Les primates non-humains ont tendance à s'épouiller pendant des heures.
C'est un besoin physique pour se nettoyer,
mais cela peut se faire en 10 à 20 minutes par jour.
Pourtant, ils s'épouillent pendant des heures
car le toucher aide à créer un sentiment de lien et de coopération sociale.
Des scientifiques ont découvert récemment que les humains ont des nerfs spécialisés,
principalement sur les avant-bras et le visage
dont la seule fonction semble être la transmission du plaisir social du toucher.
Dès lors, quand nous formons notre vision du monde,
quel genre de contexte cela ajoute-t-il ?
Comment le fait d'être touché ou pas affecte-t-il notre jugement sur le monde ?
Une équipe scientifique forcément française a fait un test intéressant.
Ils ont recruté des jeunes hommes français, très beaux.
Leur mission était de rester dans une rue, dans le nord de la France,
et de draguer toutes les jeunes femmes qui passaient devant eux.
Ils étaient là, à suivre le même texte avec toutes les femmes.
Vous pouvez lire la traduction de leur script.
Ils se présentaient et demandaient leur numéro de téléphone.
Mais chez la moitié des femmes,
ils les touchaient légèrement au niveau du coude ou de l'épaule.
Ils ne touchaient pas les autres femmes.
Après, ils conduisaient une interview avec les femmes
et la plupart ne se souvenaient pas avoir été touchées.
Ce signal a-t-il influencé le contexte sur la façon de considérer le jeune homme
et leur inclination à accepter un rendez-vous ?
La réponse est oui : le facteur a doublé, passant de 10 à 20 %.
Ces résultats ont été reproduits dans d'autres contextes.
Un pourboire est plus important quand on effleure son client.
Des passants sont plus prêts à prendre le temps de répondre à des enquêteurs,
entre autres.
Quand j'explique ces idées,
j'aime bien faire une expérience de groupe mais ce n'est pas possible ici.
Je vais simplement vous en parler.
Je demande aux gens de regarder ces photos de deux hôtels avec quelques données.
Voici Tahiti,
une seule chambre, un petit cottage, etc.
Je leur demande combien ils sont prêts à payer pour Tahiti.
Les résultats sont incroyables.
J'ai deux cohortes et je demande à la première,
avant de leur demander quel prix ils sont prêts à payer :
cette chambre coûte-t-elle plus de 5 500 euros par nuit ?
À la deuxième cohorte, avant de demander le prix qu'ils sont prêts à mettre,
je demande :
la chambre coûte-t-elle plus de 55 euros par nuit ?
La lecture des données fait comprendre qu'on est loin des 5 500 euros,
vraiment loin,
mais que c'est aussi bien plus que 55 euros.
On pourrait croire à de simples questions fermées.
Mais en fait, ces questions ont un effet subliminal sur le public.
Ceux qui ont vu une des deux questions n'ont pas vu l'autre et vice et versa.
Elles n'ont vu que la question assignée à leur cohorte.
La question est :
comment ce contexte influence-t-il l'évaluation de la chambre,
la perception de la valeur de la chambre ?
Voici la réponse obtenue dans plusieurs cohortes :
ceux qui ont vu le prix exorbitant répondront environ 1 000 euros.
Ceux qui ont vu le prix très bas répondront entre 200 à 300 euros.
Cette question apparemment anodine
établit le contexte qui modifie la perception de la chambre,
comme le damier a fourni le contexte
et les mots dans la chanson à rebours ont fourni du contexte aussi.
Je terminerai avec une citation de Carl Jung :
« Ces aspects subliminaux de tout ce qui nous arrive
semblent avoir peu d'impact dans nos vies.
Pourtant, ce sont les racines presque invisibles de nos pensées conscientes. »
Merci.
(Applaudissements)
Ma a tudattalan elméről fogok beszélni,
és arról, hogyan hat viselkedésünkre és a világképünkre,
különösen társadalomfelfogásunkra.
Annak meghatározásával kezdem, hogy mit értek tudattalanon.
Tudattalan folyamatokon ma a tudósok azokat értik,
melyek először is közrehatásunk nélkül –
legalábbis tudatos közrehatásunk nélkül, önműködően mennek végbe.
Nem tudatosodnak bennünk.
Akaratunk nem kell hozzájuk,
és jobbára irányíthatatlanok.
Ezért nem is értjük, mi befolyásol minket,
és gyakran képtelenek vagyunk elkerülni a belőlük fakadó magatartást.
De tisztázzuk: ez nem a freudi tudatalatti.
A freudi tudatalatti elméletében motivációs vagy érzelmi okból
a tudattalan rejtve marad előlünk,
és önelemzéssel vagy terápiával tárható fel.
A tudattalan modern felfogása ettől lényegesen eltér.
Ez úgy fejlődött, hogy segítsen nekünk eligazodni a világban,
az észlelés világában, társadalmunkban.
A folyamat agyunkban megy végbe,
s velejárója, hogy tudatos elménknek elérhetetlen.
Amiről beszélni fogok, az a szociális idegtudomány területe.
A szociális idegtudományba három terület tartozik.
Hagyományosan a szociálpszichológia,
amely pszichológia személyek egymásra hatását vizsgáló területe,
továbbá a kognitív pszichológia, amely a gondolkodásunk tudománya.
De a 90-es évek közepén új terület jelent meg: az idegtudomány.
Az idegtudomány főként több új technikán alapul,
de közülük az egyik van túlsúlyban,
az fMRI, azaz a funkcionális mágneses rezonanciavizsgálati képalkotás.
Elég bonyolultan hangzik,
de az MRI-t orvosi vizsgálatokból talán már ismerhetik.
Az MRI pompás képet ad belső szerveikről.
A funkcionális szó azért van előtte,
mert azt is megmondja, mikor megy végbe valami az agyunkban,
az agy mely része dolgozik.
Itt ez látható.
Ez teljesen forradalmasította a pszichológiát,
mert a modern és szociális idegtudomány vagy pszichológia,
ami ebből nőtt ki, nemcsak magatartási kutatásokra támaszkodik,
hanem a kutatásokat az agyi folyamatokkal is összeköti.
Az elméleteket jobban konkretizálja,
és jobban közelíti a kemény tudományok felé.
Mutatok egy példát az fMRI-re és működésére,
az általa elérhető eredményre.
E kutatást Berkeleyben végezték.
Az alanyoknak diákat mutattak;
négyet láthatnak itt belőlük.
Az alanyok szemüvegen át nézték őket,
eközben az fMRI-ben feküdtek.
Az agyukból, nem a diákon lévő adatokból nyertek információt a kutatók:
kizárólag agyukból olvasták ki,
nevezetesen a látókéregből
és agyuknak a látott témához kapcsolódó részéből.
A számítógép feladata volt újraalkotni az alanyok által látott diákat,
ez olyan, mint a gondolatolvasás.
A számítógép az összes adatból kiindulva
a hatmillió képet tartalmazó adatbázist átnézve
kiválasztotta a leginkább hasonlókat.
Nagyon hasonló lett,
nemcsak az elrendezés és a diák fizikai adatai, hanem téma szerint is;
ez olyan, mint a gondolatolvasás.
Két szempontból beszélek ma a tudattalan elméről:
a fizikai érzékelés és a társadalmi érzékelés szempontjából.
A lényeg az, hogy úgy alkotunk képet másokról,
társadalmi, üzleti, pénzügyi helyzetekről, hogy eközben
nemcsak tudatos gondolatainkra, hanem tudatalatti elménkre is alapozunk.
Az érzékszervi érzékelés szemléltetésével kezdem,
mert az sokkal inkább megragadható,
és előadásban könnyebben szemléltethető.
Azért, mert hasonlóan alkotjuk újra a valóságot
korlátozott számú adatból mind fizikai, mind társadalmi érzékeléskor.
Szeretném, ha megértenék
a vizuális és az auditív érzékeléssel,
valamint emlékezetünkkel s társadalmi érzékelésünkkel kapcsolatban,
hogy ezek nem a szó szerinti valóság,
hanem valami, ami agyunkban jön létre
abból, amit tapasztalunk és még sok egyébből:
a környezetből, reményből, sőt még a vágyból is.
Szeretném, ha megértenék, hogy a világról alkotott képünket
jobbára a tudattalan feldolgozás vezérli.
Íme egy példa.
Ezt észlelik, mikor pl. utat látnak.
Nem pontosan ez kerül a retinájukra.
A retinájukra kerülő kép életlenebb, így néz ki.
A sárgafolt hozzáadódott, hogy megmutassa, hová néz az illető.
A fekete pötty nem adódott hozzá.
Itt csatlakozik a látóideg a retinához; itt egyáltalán nincs adat.
Szemük e homályos adatokat
zökkenőmentesen, önműködően, beavatkozásunk nélkül
valamilyen éles képpé változtatja.
Hadd szemléltessem jobban ezzel a diával.
Ez itt egy sakktábla,
és nyilván látják a B betűt a téglalapban.
Fehér négyszögnek látszik.
Az A betű a téglalapban fekete négyszögnek látszik.
Rögtön elárulom, hogy valójában
az A és a B teljesen egyforma,
ezért az A-ból és B-ből eredő fény, amit a képernyőn látnak,
teljesen egyforma.
Az A és a B négyszög egyforma színű.
Most próbálják meg tudatos elméjükkel ezt felülírni!
Mondtam, hogy ez önműködő, nem szabályozható folyamat.
Próbálják A-t és B-t azonos színűnek látni!
Kiderül, hogy képtelenek rá.
Miért látjuk világosabbnak B-t, mint A-t?
A környezete miatt.
Tudatalattijuk tekintetbe veszi a fénykép környezetét,
a B-t fehér négyszögnek, az A-t fekete négyszögnek láttatja.
Hívhatjuk ezt optikai csalódásnak, de ez inkább ajándék,
mert nem akarjuk, hogy egész életünkben egy-egy érzékszervi adatot felfogva
időnként értelmezésük végett meg kelljen állnunk,
majd a fény- és sötétség adataiból újra fel kelljen építenünk a mintázatot.
Ha nem hisznek nekem, hogy csak ezt kitaláltam,
eltávolítom a környezetet.
Figyeljék a képernyőn, mi történik az A-val és B-vel,
mikor a sakktáblát mint környezetet eltávolítom.
A környezet nélkül látható, hogy A és B egyforma.
Köszönöm.
(Nevetés)
(Taps)
Ha 18 percnél több időm lenne..., de nincs.
Ez Barack Obama képe, fölismerik.
Ezzel szemléltetem a mentális feldolgozás társadalmi összetevőjét.
Ha Obama két képére néznek,
valószínűleg hasonlítanak rá, csak fejjel lefelé állnak.
De társadalmi érzékelésünk, kölcsönhatásunk
kiemelkedően lényeges,
ezért agyunk működése többnyire elősegíti a társadalmi érzékelést.
A képek valójában nagyon is eltérők,
nem nagyon hasonlítanak egymásra,
de társadalmi érzékelésünk nem teljes sebességgel működik,
mert a képek fejre vannak állítva.
Nem úgy vagyunk megalkotva, hogy valakit fejre állítva nézzünk,
hacsak jógaoktatóként nem szoktunk hozzá,
ezért nem vesszük észre a különbséget.
De mi lesz, ha visszafordítjuk őket?
Ha utcán találkoznának ezzel a fickóval,
megállapítanák, hogy Obamára hasonlít, de valami történt.
(Nevetés)
Tán a választási kampány után fog így kinézni.
(Nevetés)
Ránézve normális emberi lény.
Agyuk társadalmi része
az értelmezést önműködően végzi.
Megint visszafordítom, és nézzék, mi történik?
Látják, hogy működik?
A hatás eltűnik, mikor Obama képe fejre van állítva,
és visszaáll, mikor rendesen van.
(Nevetés)
Mutatok egy hallási példát is,
mert nemcsak a látottak feldolgozása működik így,
hanem hallottaké is.
Vesszük a fülünkbe jutó hangadatokat,
és ugyanúgy, ahogy agyunk játszik velünk, mikor képet és látványt hoz létre,
ugyanezt teszi a hangokkal is.
Lehet, hogy fölismerik ezt a dallamot,
a Led Zeppelin Stairway to Heaven számát.
Na, még egyszer próbáljuk meg!
(Zene: Led Zeppelin: Stairway to Heaven)
És ha megrezzen a sövényed, Ne aggódj
Hisz csak Május Királynője éled
Igen, két úton tudsz továbbmenni, De hosszú távon
Még van időd...
A dalszöveg teljesen rendben lévő,
és mentálisan dekódolhatónak tűnik
az itt lejátszott 8–10 sora.
De lejátszom visszafelé.
Hallgassák visszafelé játszva!
Döntsék el,
elég okos volt-e a Led Zeppelin olyan hangfájl létrehozásához,
amely előre- és visszafelé játszva is értelmes?
(A Stairway to Heaven visszafelé játszva)
(Érthetetlen szöveg)
(Zene vége)
Visszafelé játszva pár sor a dalból.
Úgy gondolják, le tudnák írni a szöveget?
Vagy halandzsának hangzik?
Szerintem halandzsa,
mert tényleg értelmetlen beszéd.
De az agyukba jutó halandzsa
valami olyanná alakulhat,
tudatalattijukat segítve, melynek környezete van.
Lejátszom újra, de szöveggel.
Ahogy a sakktábla kinézete megváltozott,
mikor a négyszögeket elvéve más környezetbe helyeztem,
a dal is másként hangzik
visszafelé játszva, más környezetben.
Olvassák a szöveget!
(Zene)
[Éljen a drága Sátánom.
Az, kinek útja elszomorítana,
kinek hatalma a Sátán.
Majd megmutatja 666-tal.
Volt egy kicsi szerszámos fészer, ahol megkínzott minket,
szomorú Sátán.]
Itt a valóság két változata.
A fizikájuk azonos:
ugyanaz a hangfelvétel,
de az érzékelés teljesen más,
mert agyuk valamit előállított belőlük.
Hogy bizonyítsam, milyen önműködő és elkerülhetetlen,
és biztosan értik, mennyire hasztalan, lejátszom újra.
Figyeljék a szavakat,
de úgy hallgassák, ahogy először!
Csak a halandzsaszöveget figyeljék!
(A Stairway to Heaven visszafelé játszva)
Képtelenek szabadulni tőle,
mert ha már hallották, el vannak rontva.
Ezért hiszik egyesek,
hogy visszafelé játszva tudat alatti üzeneteket hallanak,
de ez nem így van.
A sceptics.com-on, Michael Shermer csoportjában
szó van róla, mennyire hamis ez.
Rátérek a társadalmi észlelésre.
A lényeg, hogy ugyanezen trükkök,
melyeket elménk bevet vizuális és auditív észlelés létrehozására,
a társadalmi észlelésnél is hatnak.
Agyunk pl. használja ehhez az imázst,
a megjelenítést.
Az emberek eleve igen szociális lények.
Fajként kihaltunk volna társadalmi együttműködés nélkül.
Tudósok mai kutatásából kiderül,
hogy a kisebb társadalmi beágyazottságú,
a kisebb közösségi hálózatban élők
egészségileg nagyobb veszélyben vannak,
mint a bővebb közösségi hálózatban élők.
Akinek egészen kevés közösségi hálózata van,
annak az egészsége akkora veszélyben van, mint a dohányzóké vagy az elhízottaké.
A kutatásban két csoportot képeztek,
és két jelölt politikai adatait mutatták be nekik:
egy republikánus és egy demokrata pártiét.
Az adatokban nemcsak a nézeteik szerepeltek,
hanem mindkét jelölt képe is.
Az egyik csoportnak a demokratát mutatták,
aki a kép alapján alkalmasabbnak látszott,
és a kevésbé alkalmasnak tűnő republikánust, előnytelen fotón,
majd a másik csoportnál képet cseréltek.
Nem a szépség, hanem a hozzáértés.
A két csoport abban különbözött, hogy bár ugyanazokat az adatokat látták,
de a képek föl lettek cserélve.
Az volt a kérdés, hogyan hat ez a szavazatukra?
A válasz: a szavazatkülönbség 14%.
Az alkalmasabb és a kevésbé alkalmas fényképét megcserélve
14%-os volt az átszavazás, ami elég a legtöbb választás eldöntéséhez.
Eléggé meggyőző bizonyíték.
Ez persze laborban történt, de mi van a valóságban?
A Princeton pszichológusa
szerencsére ezt a valóságban is tesztelte.
Kormányzói és kongresszusi helyekért vívott tucatnyi kampányból
demokrata és republikánus jelöltek képeit
gyűjtötte be.
Több száz főt hívott a laborjába,
és fényképpárokat mutatva nekik megkérte őket,
ítéljék meg, melyik esetben melyik jelölt alkalmasabb a posztjára.
Kikötötte, hogy ismert jelöltre ne szavazzanak,
mert az a cél, hogy ránézésre mondják meg,
ki látszik alkalmasabbnak.
Aztán merészet lépett:
megjósolta minden választás végeredményét
csak annak alapján, hogy ki volt alkalmasabb kinézetű.
Az a kérdés, mennyire találta el?
Ha az alkalmasságnak nem volt hatása, akkor 50%-ban,
de a pszichológus 70%-ban eltalálta.
Tehát az esetek 70%-ában
az alkalmasabb kinézetű nyerte a választást.
Agyunk, tudatalattink
a társadalmi észlelésünk pótlására a tapintást is használja.
Mondtam, hogy eleve szociális lények vagyunk.
Minden főemlős – négyet mutatok közülük –
alkalmazza a társadalmi tapintást.
A nem emberi főemlősök naponta órákig tapogatják egymást.
Szükségük van rá, hogy tisztálkodjanak,
de ezzel napi 10–20 perc alatt végeznek,
mégis órákig tapogatják egymást,
mert a tapintás a kötődés és a társadalmi összetartozás érzetét kelti.
Tudósok nemrég derítették ki,
hogy főleg homlokunkon és arcunkon szakosodott idegeink vannak
csupán a tapintás társadalmi örömének továbbítására.
Világnézetünk kialakításakor az a kérdés,
hogy ez milyen körülményt ad hozzá?
Hogyan hat ez a világ megítélésére,
mikor megérintenek minket, és mikor nem?
Persze, franciák végezték el ezt az érdekes kísérletet.
Fölfogadtak egypár vonzó fiatal francia férfit,
hogy álljanak ki egy utcasarokra Észak-Franciaországban,
és szólítsanak le minden arra járó magányos fiatal nőt.
Ugyanazt adták elő minden nőnek.
Ez itt a forgatókönyv fordítása.
Bemutatkoztak, és elkérték a nő telefonszámát.
De a nők felének egy pillanatra
könnyedén megérintették a könyökét vagy a vállát.
A másik felének nem.
Utána megkérdezték a nőket:
zömük még csak nem is emlékezett az érintésre.
Vajon hatással volt-e ez a jelzés arra, milyennek látták a férfit,
és arra, milyen mértékben álltak rá a randira?
A válasz: igen, és kétszeresére, 10%-ról 20%-ra nőtt.
Más körülmények közt is megismételték.
Pl. pincérek nagy borravalót kapnak, ha futólag megérintik a vendéget,
aki maga is végez kutatást, többeket tud bevonni utcai kutatásokba,
hogy több időt szánjanak rá,
és még sok más területen.
Amikor ezekről beszélek,
szeretek kis csoportkísérleteket végezni, de most nem lehet,
ezért csak elmondom a kísérletet.
Megkérem az alanyokat, nézzék meg ezt a szállást, kapnak róla adatokat.
Elmondom, hogy Tahitiban van,
egyhálószobás kis bungaló stb.
Megkérdezem, mire számítanak, mennyibe kerül a tahiti szoba?
Meglepő válaszokat szoktam kapni.
Két csoportom van.
Az első csoportnak
így teszem föl a szobaár kérdését:
"A szobaár több mint 5500 dollár/éj?"
A másik csoportot arra kérem, hogy előbb írják le az árat.
A kérdés így hangzik:
"Többe kerül a szoba, mint 55 dollár/éj?"
A megismert adatokból a napnál világosabb,
hogy a szobaár nem lehet 5500 dollár/éj,
a közelében sem járhat,
de sokkal több 55 dollár/éjnél.
Azt hihetik, a kérdések komolytalanok.
Ám a kérdések valójában
tudat alatt hatnak a közönségre.
Akik ezt a kérdést látták,
nem látták a másikat, és fordítva.
Csak a saját csoportjuk kérdését ismerik.
Kíváncsiak vagyunk,
hogyan hat ez a körülmény a szoba tényleges megítélésére,
felfogásuk szerint mennyit ér a szoba?
Íme több csoport válasza.
Akik az első árat látták először, 1000 dollár körül találgatnak.
Akik az alacsonyabbat, azok 200–300 dollár körülire saccolják.
Az egyszerű komolytalan kérdés olyan környezetet hozott létre,
amely módosítja a szobaárról való felfogást,
mint ahogy a sakktábla esetében,
vagy a visszafelé játszott dal teremtett más környezetet.
Végezetül Carl Jungtól idézek:
"E tudatalatti tényezőknek
a mindennapjaink dolgaiban látszólag csekély a szerepük,
de majdnem láthatatlan gyökerei tudatos gondolkodásunknak."
Köszönöm.
(Taps)
Olá! Hoje vou falar sobre o inconsciente
e como ele afeta seu comportamento e sua percepção do mundo,
especialmente o mundo social.
Vou começar com a definição de inconsciente.
O que os cientistas entendem como processos inconscientes
são processos que, em primeiro lugar, ocorrem sem esforço,
sem um esforço consciente, e são automáticos.
Você não os percebe.
Não precisa de força de vontade para criá-los,
pois estão além do nosso controle.
Por causa disso não entendemos o que está nos influenciando
e não conseguimos evitar os comportamentos que eles produzem.
Mas, deixe-me esclarecer, esse não é o inconsciente de Freud.
O inconsciente de Freud é o conceito do inconsciente
que está escondido de você por razões motivacionais ou emocionais,
e pode ser revelado através de introspecção ou terapia.
Mas a ideia moderna de inconsciente é diferente.
É algo que evoluiu para nos ajudar a navegar pelo mundo,
o mundo como o percebemos, nosso mundo social,
e está ativo em partes do seu cérebro
que sua mente consciente não consegue acessar.
E o campo sobre o qual vou falar é chamado de neurociência social.
Neurociência social é a combinação de três campos.
Tradicionalmente, temos psicologia social,
que é o campo da psicologia referente a como as pessoas interagem entre si,
e a psicologia cognitiva, que é a ciência do pensamento.
Mas, na metade dos anos 1990, surgiu o campo da neurociência.
Neurociência é, em grande parte, baseada em uma tecnologia nova,
muitas tecnologias novas, mas uma é a dominante,
a fMRI, ou Ressonância Magnética Funcional, um termo difícil,
mas talvez você conheça a Ressonância Magnética,
que faz uma imagem legal dos seus órgãos internos.
Bem, a fMRI tem a palavra "funcional" no início porque,
se essa imagem for do cérebro, ela mostra qual parte está ativa.
Como este exemplo aqui.
Isso é uma revolução da psicologia
porque a neurociência moderna e social, ou psicologia,
que surgiu disso não é baseada apenas em estudos de comportamento,
mas também conecta tais estudos ao que acontece no cérebro.
Isso torna os conceitos muito mais concretos
e os transforma em ciência verdadeira.
Vou dar um exemplo de fMRI e como ela funciona,
ou os resultados que pode apresentar.
Este é um estudo de Berkeley, onde os participantes viram alguns slides,
como estes quatro slides aqui.
Os participantes usaram óculos de proteção
enquanto estavam deitados em um aparelho de fMRI.
Os cientistas coletaram dados de seus cérebros,
não os dados dos slides, apenas leituras de seus cérebros
extraídas do córtex visual e outras partes,
relacionadas ao tema dos slides que eles estavam vendo.
E eles pediram ao computador que reconstruísse o que estavam vendo,
como uma leitura da mente.
O computador pegou aqueles dados,
procurou em um banco de dados com 6 milhões de imagens
e escolheu as mais semelhantes.
Como podem ver, ele chegou bem perto,
não apenas quanto ao layout e aos dados físicos dos slides,
mas também quanto à temática, foi mesmo uma leitura da mente.
Então hoje vou falar sobre o inconsciente relacionado a duas áreas.
Uma é a nossa percepção física, a outra é a social.
O ponto aqui é que nós criamos uma imagem das outras pessoas,
situações sociais, negócios, situações financeiras,
usando não só o pensamento consciente, mas também o inconsciente.
Vou começar demonstrando isso na percepção sensorial
porque ela é mais dramática e fácil de descrever em uma palestra como esta,
e porque o jeito que reconstruímos realidades a partir de dados limitados
são similares nas percepções sensorial e social.
Quero que saiam daqui sabendo que nossas percepções,
sejam elas visuais ou auditivas,
e nossas memórias e percepções sociais
não são literalmente como parecem ser,
mas são coisas construídas por nosso cérebro,
misturando as coisas como elas são com muitas outras,
como o contexto, expectativa e até mesmo desejo.
Quero que saiam daqui sabendo que o modo como vivemos as experiências
é conduzido amplamente por esse processo inconsciente.
Por exemplo, isso é o que você vê quando olha para uma estrada.
Mas não é isso que chega na sua retina.
O que chega na sua retina é mais confuso. É algo assim.
O ponto amarelo está ali para mostrar onde a pessoa estava olhando.
O ponto preto não foi adicionado,
é onde o nervo óptico conecta-se à retina, e não há dados.
Então seu olho pega esse dado meio confuso
e, automaticamente e sem qualquer esforço ou controle da sua parte,
transforma nisso, algo bem claro.
Vou descrever com mais detalhes neste slide.
Aqui você vê um tabuleiro de xadrez,
e, provavelmente, vê o retângulo com a letra B nele.
Parece um quadrado branco.
E o retângulo com a letra A parece um quadrado preto.
Mas vou contar para vocês,
a verdade é que A e B são idênticos,
então a luz física de verdade que emana de A e B
e que você vê na tela são idênticas.
O quadrado B é da mesma cor que o quadrado A.
Agora quero que você tente fazer sua mente consciente ignorar isso.
Eu disse que é automático e incontrolável.
Eu quero que olhe e veja A e B com a mesma cor.
Você vai descobrir que não consegue.
Por que você vê B mais claro que A? É o contexto.
Seu inconsciente pega o contexto da foto
e faz você ver o quadrado B de cor branca e o quadrado A de cor preta.
Você pode chamar de ilusão de ótica, mas é um presente
porque você não quer viver absorvendo dados de forma literal o tempo todo
e parando toda hora para adivinhar o que significam,
e reconstruir o padrão a partir dos dados sobre claro e escuro.
Caso pense que estou inventando, deixe-me tirar o contexto.
Então veja o que acontece com A e B
quando tiro o contexto do tabuleiro de xadrez.
Sem o contexto você vê que são iguais.
Obrigada!
(Risos)
(Aplausos)
Eu poderia, se tivesse mais de 18 minutos, mas não posso.
Esta é uma foto do Barack Obama, que vocês devem reconhecer.
Isto é para ilustrar o componente social do seu processo mental.
Quando você olha essas fotos do Obama,
provavelmente vai enxergá-lo de cabeça para baixo e normal.
Mas nossas percepções e interações sociais são extremamente importantes para nós,
então nosso cérebro opera para nos ajudar com a percepção social.
As fotos são, na verdade, bem diferentes. Não são muito parecidas.
Mas sua percepção social não funciona com velocidade máxima
porque ele está de cabeça para baixo e não é normal vermos pessoas assim,
a menos que você seja instrutor de ioga,
e não é o caso da maioria, então não notamos isso.
Observe quando eu viro as fotos.
Se você visse esse camarada na rua,
pensaria "parece o Obama, mas algo está errado."
(Risos)
Talvez ele fique assim depois da campanha.
(Risos)
Se vir esse camarada, verá um ser humano normal.
Agora a parte social do seu cérebro está interpretando isso de forma automática.
Vou virar de novo para ver o que acontece.
Viram? O efeito desaparece quando ele está de cabeça para baixo
e volta quando está na posição normal.
(Risos)
Agora vou mostrar um exemplo relacionado à audição
para mostrar que esse processo não ocorre apenas na visão,
mas na audição também.
Pegamos os dados que entram pelos ouvidos
e, assim como o cérebro brinca construindo imagem e visão,
faz isso com áudio também.
Talvez vocês conheçam essa música.
É do Led Zeppelin, "Stairway to Heaven".
Não está tocando. Mais uma vez.
(Música: Led Zeppelin, "Starway to Heaven")
Se há barulho na sua sebe, não se assuste.
É apenas uma limpeza de primavera para a Rainha de Maio.
Sim, há dois caminhos a seguir, mas no final
ainda há tempo...
Essa música deve parecer normal para vocês,
e dá para decodificar mentalmente os oito ou dez versos da música.
Mas agora eu vou tocar de trás para frente.
Quero que ouçam de trás para frente e verifiquem:
Led Zeppelin é esperto o suficiente para criar uma música
que faça sentido se for tocada normalmente e de trás para frente?
(Música ao contrário: "Starway to Heaven")
(Letra incompreensível)
Agora você ouviu uma parte da música ao contrário.
Se eu te desse um papel, conseguiria escrever a letra?
Ou ela não faz sentido?
Eu acho que não faz sentido.
É porque realmente não faz sentido.
Mas essa coisa sem sentido que entra no seu cérebro
pode ser transformada em alguma coisa
se o inconsciente tiver um pouco de contexto.
Então vou tocar de novo acrescentando uma letra.
Assim como o tabuleiro de xadrez pareceu diferente
quando tirei os quadrados e coloquei-os no contexto,
a música vai soar diferente tocada ao contrário
agora que está dentro de um contexto.
Sigam a letra.
(Música)
Isso é para meu querido Satã.
Aquele cujo caminho me faria triste,
cujo poder é Satã.
Ele te dará, te dará 666.
Havia um pequeno galpão onde ele nos fez sofrer.
triste Satã.
Agora temos duas versões da realidade.
A parte física é a mesma: o mesmo áudio, nas duas vezes,
mas a percepção é muito diferente
porque agora sua mente construiu algo baseado nisso.
Para mostrar que é automático e inevitável,
e sei que entendem que não precisa de esforço,
vou tocar de novo.
Acompanhe a letra, escute, mas ouça da mesma maneira
que ouviu na primeira vez, não as palavras, mas o resmungo, ok?
(Música ao contrário: "Starway to Heaven")
Você ouviu a letra porque já a conhecia e isso estraga o processo.
Por causa disso algumas pessoas acham que estão ouvindo mensagens subliminares
em músicas ao contrário, mas não estão.
No site sceptics.com, do Michael Shermer,
verá discussões sobre a falsidade disso.
Agora quero falar de percepção social.
A questão é que todos esses truques
que a mente usa para criar percepções visuais e auditivas
também funcionam na percepção social.
Uma das coisas que o cérebro usa para criar percepção social é a aparência.
Pessoas são animais muito sociais.
Como espécie, não teríamos sobrevivido sem cooperação social,
e estudos científicos atuais mostram que as pessoas
que têm pouco contexto social, poucas conexões sociais,
têm riscos de saúde mais altos que pessoas com muitas conexões sociais.
Na verdade, ter poucas conexões sociais
é tão arriscado para a saúde quanto a obesidade ou o hábito de fumar.
Neste estudo, cientistas reuniram dois grupos de pessoas
e mostraram dados de um candidato republicano e um democrata.
Os dados não eram apenas sobre o que eles acreditavam
mas também continham uma foto de cada candidato.
Para um grupo eles mostraram uma foto em que o democrata parecia mais competente
e o republicano menos competente, e para o outro grupo eles inverteram.
Não era beleza, e sim competência.
Os dois grupos estavam vendo os mesmos dados sobre os candidatos,
mas eles tinham aparências diferentes,
e a pergunta foi: o quanto isso influencia o voto?
A resposta é que houve 14% de troca de votos.
A troca das fotos em relação à aparência de competência
resultou na troca de 14% dos votos, suficiente para virar muitas eleições,
e isso é uma evidência muito dramática.
Mas isso foi no laboratório. E na vida real?
Felizmente, um psicólogo da Universidade de Princeton
decidiu testar isso no mundo real.
Ele juntou pares de fotos de rostos dos candidatos democratas e republicanos
em várias eleições para Governo e Congresso.
Levou várias pessoas para um laboratório,
mostrou esses pares de fotos e pediu
que julgassem qual pessoa parecia mais competente em cada caso.
Ele recomendou: "Se você reconhecer um dos candidatos, não vote.
Estamos apenas olhando essas fotos
e escolhendo quem parece competente."
Então ele deu um passo ousado,
e previu o resultado de cada uma dessas eleições
apenas com base em quem foi votado como sendo mais competente.
E a pergunta é: qual foi o nível de sucesso dele?
Se competência não tivesse efeito, ele teria 50% de sucesso,
mas ele teve 70% de sucesso.
Em 70% dos casos,
a pessoa com aparência mais competente ganhou a eleição.
Outra coisa que nosso cérebro, nosso inconsciente,
usa para preencher nossa percepção social é o tato.
Eu disse que as pessoas são animais sociais.
De fato, todos estes quatro tipos diferentes de primatas
tiveram comportamento social relacionado ao toque.
Os primatas não humanos tendem a tocar uns aos outros por horas.
Eles precisam disso, fisicamente, para se limpar,
mas apenas 10 ou 20 minutos por dia.
No entanto, eles ficam se tocando por horas
porque o toque ajuda a criar um senso de união e cooperação social.
Cientistas descobriram recentemente que as pessoas têm nervos especializados,
principalmente nos antebraços e rosto,
que parecem estar lá apenas para transmitir o prazer social do toque.
A pergunta é: conforme formamos nossa visão de mundo,
que contexto isso adiciona?
Como isto afeta nosso julgamento do mundo, se estamos ou não sendo tocados?
Um grupo de cientistas franceses fez um experimento interessante.
Eles contrataram alguns franceses jovens e bonitos
para ficarem em uma esquina no Norte da França
e cortejarem todas as mulheres solteiras que passassem.
Eles ficaram lá, e usaram o mesmo roteiro,
esta é a tradução do roteiro, para todas as mulheres.
Eles deram seus nomes e pediram o telefone mas, em metade das mulheres,
eles tocaram o cotovelo ou ombro, de forma rápida e suave.
Na outra metade eles não tocaram nada.
Eles interceptaram as mulheres e fizeram entrevistas
e a maioria delas sequer lembrava desses toques.
Mas esse sinal afetou o contexto sobre como elas enxergaram a pessoa
e a que nível elas aceitariam um encontro?
E a resposta é sim: dobrou, de 10% para 20%.
Isso se repetiu em muitos contextos.
Por exemplo, garçons conseguem gorjetas melhores se encostarem nos clientes,
e pessoas fazendo pesquisas nas ruas conseguem que mais pessoas concordem
em serem entrevistadas, e em muitas outras áreas.
Quando eu explico essas ideias,
gosto de fazer um teste, mas não é possível aqui,
então só vou contar o experimento.
Peço para as pessoas olharem estes dois quartos de hotel e dou alguns dados.
Eu digo que fica no Taiti, e que é uma casa pequena de um quarto etc.
Eu pergunto quanto elas pagariam pelo quarto no Taiti.
Consigo resultados bem dramáticos.
Eu os divido em dois grupos.
Antes de perguntar sobre o preço, eu pergunto para o primeiro grupo:
a diária deste quarto custa mais que US$ 5.500?
E para o segundo grupo, antes de pedir para escreverem o preço, eu pergunto:
a diária custa mais que US$ 55?
A partir dos dados que eles viram,
está claro que o quarto não custa US$ 5.500 por noite,
nada perto disso, e custa muito mais que US$ 55.
Você acharia que essas são perguntas casuais.
Mas na verdade elas exercem um efeito subliminar na plateia.
E aqueles que viram esta pergunta não viram esta pergunta, e vice versa.
Eles só viram a pergunta do grupo em que estavam.
A pergunta é:
como esse contexto afeta a verdadeira avaliação do quarto,
a percepção de quanto ele vale?
Aqui está a resposta de vários grupos.
Eles vão chutar em torno de US$ 1.000 se viram a pergunta de valor maior antes,
e entre US$ 200 e US$ 300 se viram a pergunta de valor menor.
Essa pergunta simples e casual
dá o contexto que muda a percepção que eles têm do quarto,
como o tabuleiro de xadrez deu o contexto,
e a letra da música ao contrário deu o contexto.
Vou terminar a palestra com esta citação de Carl Jung:
"Esses aspectos subliminares de tudo que acontece conosco
parecem exercer um papel pequeno nas nossas vidas,
mas eles são as raízes quase invisíveis dos nossos pensamentos conscientes."
Obrigado.
(Aplausos)
Zdravo, danas ću pričati o podsvesti
i kako ona utiče na naše ponašanje i na to kako vidimo svet,
posebno međuljudske odnose.
Počeću definisanjem onoga što smatram podsvešću.
A ono što naučnici danas posmatraju kao podsvesne procese
su procesi koji se, pre svega, pojavljuju bez ikakve volje -
bar ne svesne volje - i oni su automatski.
Niste ih svesni.
Ne treba vam nikakva volja da biste ih stvorili,
i oni su manje-više van vaše kontrole.
Kao rezultat toga, mi u suštini ne razumemo šta utiče na nas,
i često ne možemo izbeći ponašanje koje proističe iz toga.
Ovo nije Frojdova definicija podsvesti, samo da razjasnim.
Frojdova definicija podsvesti je koncept podsvesti
koji je skriven od vas iz motivacionih ili emotivnih razloga
i može se otkriti kroz samoposmatranje ili terapiju.
Moderni koncept podsvesnog se umnogome razlikuje od toga.
To je nešto što se razvijalo vremenom kako bi nam pomoglo da upravljamo svetom,
našim perceptivnim svetom, međuljudskim odnosima,
i nalazi se u onom delu mozga
koji je u suštini nedostupan našoj svesti.
Oblast o kojoj ću ja govoriti je socijalna neuronauka.
Socijalna neuronauka je u suštini kombinacija tri polja.
Tradicionalno, imamo socijalnu psihologiju,
to je oblast psihologije o interakciji ljudi,
i kognitivnu psihologiju, nauku o tome kako razmišljamo.
Sredinom 1990-ih, nastalo je novo polje nazvano neuronauka.
Neuronauka se uglavnom zasniva na novoj tehnologiji,
mnogim novim tehnologijama, ali jedna je naročito dominantna,
a koja se zove fMRI, ili funkcionalna magnetna rezonanca,
što je malo teže izgovoriti,
ali verovatno vam je MR poznata sa medicinskih testiranja -
ona vam daje lepu sliku unutrašnjih organa.
Pa, fMR ima ispred tu reč „funkcionalna”,
zato što vam govori, kada skenirate mozak,
koji deo mozga radi.
Ovde to, na primer, možete videti.
Ovo je potpuno revolucionarna psihologija
zato što se moderna socijalna neuronauka ili psihologija,
koja je izrasla iz ovoga, ne bazira samo na proučavanju ponašanja,
nego povezuje ta proučavanja sa onim što se dešava u mozgu.
To čini ove koncepte mnogo konkretnijim
i stvara od njih mnogo težu nauku.
Daću vam jedan primer kako fMR funkcioniše,
i rezultate koji mogu da se postignu.
Ovo je istraživanje rađeno na Berkliju,
gde su ispitanicima prikazani različiti slajdovi,
a ovde možete videti četiri slike.
Ispitanici su posmatrali ove fotografije sa zaštitnim naočarima
dok su ležali u mašini za fMR.
Naučnici su uzeli podatke iz njihovih mozgova -
ne sa slika, nego samo očitavanja njihovog mozga -
iz njihovog vizuelnog korteksa i iz drugih delova mozga
koji su povezani sa prirodom onoga što su gledali,
i tražili su od kompjutera da rekonstruiše slike koje su ljudi videli -
nešto kao čitanje misli.
Kompjuter je uzeo sve podatke,
pregledao bazu podataka koja je imala 6 miliona slika
i izabrao one koje su bile najsličnije.
Kao što vidite, veoma su slične,
ne samo po obrisima i fizičkim podacima sa slika,
nego i tematski, stvarno je izgledalo kao čitanje misli.
Danas ću, dakle, pričati o dve oblasti podsvesnog uma.
Jedna je naša telesna percepcija, a druga je naša socijalna percepcija.
Suština ovoga je da mi stvaramo sliku drugih ljudi,
socijalnih situacija, poslovnih, finansijskih situacija,
koristeći ne samo našu svest, već i podsvest.
Počeću sa opisivanjem toga u senzornoj percepciji,
delimično zbog toga što je senzorna percepcija
mnogo dramatičnija i lako se koristiti za opisivanje u ovakvim govorima,
a delimično jer su načini na koje rekonstruišemo stvarnost
na osnovu ograničenih podataka
slični u senzornoj i socijalnoj percepciji.
Želim da odete sa saznanjem da naše percepcije,
vizualna i auditivna percepcija,
naša sećanja i naša socijalna percepcija,
nisu bukvalno ono što je stvarnost,
nego nešto što je naš mozak napravio
od onoga što je stvarnost, sa dodatkom mnogo drugih stvari,
kao što su okolnosti, očekivanja, pa čak i želje.
Želim da odete sa saznanjem da je način na koji doživljavamo svet
umnogome vođen tim podsvesnim procesom.
Evo primera.
Ovo spoznajete kada, recimo, pogledate put.
To nije ono što sa čim se, u stvari, suočava vaša mrežnjača.
Podaci sa kojima se suočava vaša mrežnjača su mnogo nejasniji, izgledaju ovako.
Žuta tačka je dodata da bi pokazala gde osoba gleda.
Crna tačka nije dodata.
To je mesto gde se optički nerv povezuje sa mrežnjačom
i tu nema nikakvih podataka.
Vaše oko uzima ovakve nejasne podatke
i bez ikakvog napora, automatski i bez ikakve vaše kontrole
pretvara to u ovo, u nešto što je veoma jasno.
Pojasniću vam to konkretnije ovom slikom.
Ako posmatrate ovo, videćete tablu za šah,
i verovatno vidite pravougaonik sa slovom B u njemu -
izgleda kao beli kvadrat -
a pravougaonik sa slovom A u njemu izgleda kao crni kvadrat.
Odmah ću vam reći,
istina je da su A i B identični,
stvarna fizička svetlost koja isijava iz A i B slova koje vidite na ekranu
je identična.
Kvadrat B je iste boje kao kvadrat A.
Zato sada želim da pokušate da naterate svoju svest da to prevaziđe.
Rekoh da je to automatski i to ne možete kontrolisati.
Želim da pogledate i vidite da su A i B iste boje.
Shvatićete da ne možete to uraditi.
Zašto vidite B kao svetlije nego A?
Zbog okolnosti.
Vaša podsvest uzima okolnosti ove slike
i tera vas da B vidite kao beli kvadrat, a A kao crni kvadrat.
Možete to nazvati optičkom iluzijom, ali to je poklon za vas,
zato što ne želite da idete kroz život na osnovu bukvalnih fizičkih podataka,
zastajkujući svakih par sekundi da biste shvatili šta to znači
i da biste rekonstruisali ovaj obrazac na osnovu podataka o svetlu i tami.
Ako mi ne verujete i mislite da samo izmišljam,
sada ću da sklonim okolnosti.
Gledajte u ekran i videćete šta će se desiti sa A i B
kada sklonim okruženje šah table.
Sada, bez okruženja možete videti da su A i B jednaki.
Hvala vam!
(Smeh)
(Aplauz)
Mogao bih, da imam više od 18 minuta, ali nemam.
Ovo je slika Baraka Obame, možda ga prepoznajete.
Ovim želim da vam ilustrujem socijalnu komponentu
vašeg mentalnog procesa.
Kada pogledate ove dve Obamine slike,
obe izgledaju kao Obama naopačke i prilično normalno.
Ali naša socijalna percepcija, naša društvena interakcija,
je veoma važna za nas,
zato naš mozak uglavnom radi da bi nam pomogao u socijalnoj percepciji.
Ove fotografije se u suštini veoma razlikuju,
nisu baš slične,
ali vaša socijalna percepcija ne funkcioniše u potpunosti
zato što je slika naopačke,
a mi nismo stvoreni da gledamo ljude naopačke -
osim u slučaju da ste instruktor joge i dubite na glavi -
ali većina nas nije, pa to ne primećujemo.
Pogledajte šta se dešava kada ih okrenem.
Kada biste videli ovog tipa na ulici,
rekli biste: „Uh, liči malo na Obamu, kome se nešto možda desilo.”
(Smeh)
Možda će tako izgledati posle izbora.
(Smeh)
Kada pogledate ovog tipa, vidite normalno ljudsko biće.
Tada vaš socijalni deo mozga interpretira to za vas,
i to radi automatski.
Ponovo ću ih okrenuti i pogledajte šta se dešava.
Vidite kako to funkcioniše?
Efekat kao da nestaje kada je naopačke
i vraća se kada ga postavim uspravno.
(Smeh)
Pokazaću vam još jedan primer, vezan za slušanje,
samo da bih vam prikazao da tako funkcioniše ne samo vizuelni,
već i slušni proces.
Uzećemo audio-podatke koji vam dolaze do ušiju,
isto kao što naš mozak igra igrice sa nama da bi izgradio sliku ili viziju,
istu stvar radi i sa zvukovima.
Slušajte ovu pesmu, koju možda prepoznajete.
To je Led Cepelin - „Stepenice ka nebu”.
Ona ne svira. Još jednom.
(Muzika: Led Cepelin, „Stepenice ka nebu”)
Ako je u vašoj živici frka, nemojte se uzbuđivati.
To samo proleće čisti za Kraljicu Maja.
Da, postoje dva puta kojim možete poći, ali dugoročno gledano,
još ima vremena ...
Ova pesma vam verovatno deluje prilično normalno,
i možete mentalno dešifrovati
osam ili deset stihova koji su pušteni unapred.
Sad ću je, za koji sekund, pustiti unatrag.
Slušajte je unatrag.
Želim da pogledate
da li je Led Cepelin dovoljno pametan da stvori audio-zapis
koji ima smisla kad se pušta i unapred i unazad?
(Muzika unazad: „Stepenice ka nebu”)
(Nerazumljiv tekst)
Sada ste čuli neke stihove ove pesme puštene unatrag.
Mislite da biste, kada bih vam dao papir, mogli da zapišete reči?
Ili zvuči kao baljezganje?
Mislim da ljudima zvuči kao baljezganje.
To je zato što to i jeste baljezganje.
Ali ovo baljezganje koje vam dopire do mozga
može biti transformisano u nešto
pomažući vašoj podsvesti uz mali kontekst.
Ponovo ću je pustiti sa nekim rečima.
Kao što je šahovska tabla izgledala drugačije
kada sam sklonio kvadrate i stavio ih u drugi kontekst,
pesma će vam zvučati drugačije unatrag,
sada kada je pustim uz kontekst.
Molim vas, čitajte usput.
(Muzika)
(Oh, mom slatkom sotoni,
Onom čiji bi me uski put rastužio,
čija je moć sotona.
On će vam dati, dati 666.
Postojala je mala šupa gde nas je mučio,
tužni sotona.)
Sad imamo dve verzije stvarnosti.
Fizički su iste -
imali ste isti audio-zapis i prvi put i sada,
ali je vaša percepcija potpuno drugačija
zato što je vaš um uzeo ovo i iz toga izgradio nešto.
Da bih vam dokazao da se to dešava automatski i da ne možete izbeći,
a siguran sam da razumete da to radite bez napora,
ponovo ću je pustiti.
Gledajte reči ponovo, slušajte,
ali ovog puta na način na koji ste je čuli prvi put,
ne kao reči, već kao baljezganje, u redu?
(Unatrag muzika: „Stepenice ka nebu“)
Niste mogli da izbegnete sad,
zato što, kad jednom čujete, kontaminirani ste.
Zbog ovoga neki ljudi stvarno misle da čuju poruke,
podsvesne poruke u pesmi puštenoj unatrag,
ali one u stvari ne postoje tu.
Ako odete na sceptics.com, grupu Majkla Šermera,
možete videte neke diskusije o tome kako je to netačno.
Ono na šta sad želim da pređem jeste socijalna percepcija.
Suština je da svi ovi trikovi kojima se mozak služi
kako bi stvorio našu vizualnu i auditornu percepciju
utiču takođe i na socijalnu percepciju.
Jedna od stvari koju naš mozak koristi da bi stvorio socijalnu percepciju, sliku,
jeste izgled.
Ljudi su po prirodi veoma društvene životinje.
Ne bismo opstali kao vrsta da nije bilo društvene saradnje,
i stvarno, kada naučnici to proučavaju danas,
otkrivaju su da su ljudi sa malo društvenih kontakata,
sa malom društvenom mrežom,
imaju mnogo veći zdravstveni rizik
od ljudi koji imaju široku društvenu mrežu.
U stvari, imati veoma malo kontakata
je zdravstveni rizik jednako velik kao pušenje ili gojaznost.
Prema ovom istraživanju, naučnici su sakupili ljude,
dve grupe ljudi,
i pokazali im političke podatke dva kandidata -
republikanca i demokrate.
Podaci nisu obuhvatali samo šture podatke o njihovim uverenjima,
nego i slike svakog kandidata.
Jednoj grupi su pokazali demokrate na slici na kojoj su izgledali stručnije,
a republikance manje stručne, na ne tako laskavoj fotografiji,
dok su ih u drugoj grupi zamenili.
Ne radi se o lepoti, već o izgledu stručnosti.
Jedina razlika između ove dve grupe jeste da su gledali iste podatke,
ali sa drugačijim pogledom na kandidate,
a pitanje je bilo: koliko ovo utiče na njihovo glasanje?
Odgovor je da to uticalo na promenu glasova za 14%.
Znači, zamena fotografija, od više do manje stručnog,
značila je promenu od 14%, što je dovoljno da promeni većinu izbora,
što je veoma snažna činjenica.
Naravno, to je bilo u laboratoriji, a šta je sa stvarnim svetom?
Na sreću, psiholog sa Univerziteta Prinston
odlučio je da ovo testira u stvarnom svetu.
Prikupio je parove slika sa licem
kandidata demokratske i republikanske partije
u desetinama trka za guvernere i Kongres.
Uveo je stotine ljudi u laboratoriju,
pokazao im te parove fotografija i tražio od njih
da jednostavno procene koja osoba izgleda sposobnije u svakom od parova.
Rekao im je: „Ako prepoznate nekog od kandidata, nemojte glasati.
Samo gledamo u te fotografije ljudi
i biramo ko izgleda stručnije.”
Zatim je napravio hrabar potez,
predviđajući ishod svakog od tih izbora
samo na osnovu toga ko je izglasan kao stručniji.
A pitanje je: koliko je bio uspešan u tome?
Da stručnost nema efekta, imao bi uspeh od 50%,
ali on je imao stopu uspešnosti 70%.
Znači, u 70% slučajeva,
osoba koja je stručnije izgledala dobila je izbore.
Još jedna stvar koju koristi naš mozak, naša podsvest,
kako bi popunila socijalnu percepciju je dodir.
Rekao sam da su ljudi suštinski vrlo društvene životinje.
U stvari, svi ovi primati - pokazujem četiri različite vrste primata
uključene u socijalno ponašanje dodirom.
Primati koji nisu ljudi svakoga dana dodiruju jedni druge satima.
To je nešto što im je fizički potrebno da bi se čistili,
ali to bi moglo da se postigne u 10 ili 20 minuta dnevno,
pa opet, oni se dodiruju satima,
zato što dodir pomaže da se stvori osećaj povezanosti i društvene saradnje.
U stvari, naučnici su nedavno otkrili da ljudi imaju posebne nerve,
posebno u predelu podlaktice i lica,
koji su, izgleda, tu samo da bi prenosili društveni ugođaj dodira.
Pitanje je, dakle, dok stvaramo naš pogled na svet:
kakav kontekst to dodaje?
Kako to utiče na našu procenu sveta,
da li nas neko dodiruje ili ne?
Grupa francuskih naučnika, naravno, napravila je interesantan eksperiment.
Angažovali su nekoliko veoma zgodnih mladih Francuza
da stoje na ulicama u severnoj Francuskoj
i prilaze svim mladim ženama koje su prolazile.
Stajali bi tamo i čitali isti tekst -
ovo je prevod tog teksta - svim ženama.
Govorili su svoje ime, pitali za broj telefona žene.
Ali polovinu žena
bi veoma lagano i kratko dodirnuli za podlakticu ili rame.
Drugu polovinu nisu dodirivali uopšte.
Na intervjuu na kraju - presreli bi žene kasnije -
većina njih se nije ni sećala da ih je dotakao.
Ali da li je ovaj signal uticao na kontekst u kome su videle tu osobu
i na stepen pristanka na sastanak?
Odgovor je - da, udvostručio je sa 10% na 20%.
Ovo je ponovljeno u mnogim drugim okolnostima.
Na primer, konobari dobijaju veći bakšiš ako nakratko dotaknu mušteriju,
a ljudi koji vrše anketiranje na ulici imaju mnogo više ljudi koji pristaju
i izdvajaju vreme,
kao i u mnogim drugim oblastima.
Obično kad objašnjavam ove ideje,
volim da sprovedem mali eksperiment na grupi, ali to ovde nije moguće.
Zato ću vam samo prepričati eksperiment.
Kažem ljudima da pogledaju ovu hotelsku sobu i hotel
i dam im neke podatke.
Kažem im da se nalazi na Tahitiju,
da je to jednosoban, mali bungalov sa jednom sobom itd.
Pitam ih koliko očekuju da košta ta soba na Tahitiju.
Dobijam vrlo dramatične rezultate,
ali pitam prvu grupu - podelim ih u dve grupe -
prvu grupu pitam, pre nego što im kažem koliko košta soba,
postavim im pitanje:
da li ova soba košta više od 5 500 dolara za noć?
A drugoj grupi, pre nego što im kažem da napišu cenu sobe,
postavim ovo pitanje:
da li košta više od 55 dolara za noć?
Sad, iz podataka koje su videli,
sasvim je jasno da soba ne košta 5 500 dolara za noć,
ni blizu toga,
i da košta mnogo više od 55 dolara za noć.
Pretpostavili biste da su to bezvezna pitanja.
U stvari, ova pitanja imaju određeni podsvesni efekat
na publiku.
Uzgred, oni koji su videli ovo pitanje
nisu videli ovo i obrnuto.
Oni su, znači, videli samo ono pitanje koje sam dodelio njihovoj grupi.
Pitanje je:
kako ove okolnosti utiču na njihovu procenu sobe,
njihovu procenu koliko ta soba vredi?
Evo kakav je odgovor nekoliko grupa sa kojima sam radio.
Uglavnom, tipovali su na oko 1 000 dolara ako su prvo videli pitanje sa višim,
i na 200 do 300 dolara ukoliko su videli pitanje sa manjim iznosom.
Tako da ovo nebitno pitanje
stvara kontekst koji menja naš pogled na sobu,
baš kao što šahovska tabla stvara kontekst
i kao što reči pesme puštene unatrag stvaraju kontekst.
Dozvolite mi da završim ovaj govor rečima Karla Junga:
„Ovi podsvesni aspekti svega što nam se dešava
možda se čini da imaju mali uticaj na naš svakodnevni život,
ali oni su skoro nevidljivi koreni naših svesnih misli.”
Hvala vam.
(Aplauz)