Katsokaapa tätä vauvaa.
Huomionne kiinnittyy hänen silmiinsä
ja ihoon, jota haluaisitte koskettaa.
Mutta tänään kerron jostain, mitä ei voi nähdä,
mitä tapahtuu hänen pienissä aivoissaan.
Neurotieteen uudet työkalut
osoittavat siellä tapahtuvan jotakin
suorastaan nerokasta.
Tulokset valaisevat
osin sitä,
mitä romanttiset kirjailijat ja runoilijat
pitivät lapsen mielen
"taivaallisena avoimuutena".
Tässä näemme
intialaisen äidin,
ja hän puhuu koroa,
äskettäin löydettyä kieltä.
Hän puhuu vauvalleen.
Tämä äiti --
ja ne maailman 800 ihmistä, jotka puhuvat koroa --
ymmärtävät, että kielensä säilyttämiseksi
heidän täytyy puhua sitä vauvoilleen.
Siinä on ongelman ydin.
Mistä johtuu, ettei kieltä voi säilyttää
puhumalla sitä aikuisille?
Se liittyy aivoihin.
Tässä näkyy
kielen oppimisen ratkaiseva vaihe.
Tätä tulkitaan katsomalla oma ikä vaaka-akselilta.
(Naurua)
Pystyakseli kuvaa
toisen kielen oppimisen taitoa.
Vauvat ja lapset ovat neroja
ennen kuin täyttävät seitsemän,
sitten alkaa jatkuva alamäki.
Puberteetin jälkeen pudotaan kuvioista.
Tutkijat ovat tästä yhtä mieltä,
mutta kaikkialla maailmassa laboratoriot
yrittävät keksiä, miksi näin on.
Laboratorioni työ keskittyy
ensimmäiseen kriittiseen kehitysjaksoon --
vaiheeseen, jolloin vauvat
yrittävät selvittää, mitä äänteitä heidän kielessään käytetään.
Tutkimalla äänteiden oppimista uskomme
saavamme mallin muille kielen osille
ja ehkäpä lapsuuden sosiaalisen, emotionaalisen
ja kognitiivisen kehityksen
kriittisille vaiheille.
Olemme tutkineet vauvoja
kaikkialla maailmassa käyttäen samaa tekniikkaa
ja kaikkien kielten äänteitä.
Vauvan istuessa vanhemman sylissä
harjoitamme häntä kääntämään päätänsä äänteen vaihtuessa --
vaikkapa "a:sta i:ksi".
Jos vauva tekee niin oikealla hetkellä,
mustaan laatikkoon syttyy valo
ja pandakarhu rummuttaa.
Puolivuotias jumaloi tätä tehtävää.
Tutkimuksemme tulokset?
Kaikki maailman vauvat
ovat mielestäni
maailmankansalaisia;
he pystyvät erottamaan kaikkien kielten kaikki äänteet,
testattavasta maasta ja käytetystä kielestä riippumatta.
Se on merkittävää, koska me aikuiset emme siihen pysty.
Kuulomme on kulttuurisidonnaista.
Pystymme erottamaan äänteet omasta kielestämme,
mutta emme vieraista kielistä.
Joutuu kysymään,
milloin maailmankansalaisista
tulee aikuisten kaltaisia kielisidonnaisia kuulijoita.
Vastaus: Ennen ensimmäistä syntymäpäivää.
Tässä näette Tokiossa ja täällä Seattlessa testattujen
vauvojen suoriutumisen
päänkääntötehtävästä
heidän kuultuaan "ra" ja "la" --
tärkeät äänteet englannissa, mutta ei japanissa.
Vauvat ovat täysin tasavertaisia 6 - 8 kk:n ikäisinä.
Kaksi kuukautta myöhemmin tapahtuu jotain uskomatonta.
Amerikkalaisvauvat alkavat suoriutua paljon paremmin,
japanilaiset paljon huonommin,
mutta molemmat vauvaryhmät
valmistautuvat juuri siihen kieleen, jota ovat oppimassa.
Mitä tapahtuu näiden
kahden tärkeän kuukauden aikana?
Se on äännekehityksen kriittinen vaihe,
mutta mitä aivoissa on tapahtumassa?
Kaksi asiaa.
Ensinnäkin vauvat kuuntelevat puhetta tarkkaavaisesti
ja "tekevät kuunnellessaan tilastoja" --
todellakin tilastoivat.
Kuunnelkaa kahden äidin lepertelyä vauvoilleen --
yleismaailmallista tapaa puhua pikkulapsille --
ensin englanniksi ja sitten japaniksi.
(Video) Englantilainen äiti: Voi sinun suuria sinisiä silmiäsi --
niin sieviä ja suloisia.
Japanilainen äiti: [japania]
Patricia Kuhl: Puheen tuottamista
kuunnellessaan
vauvat tekevät tilastoja
kuulemastaan kielestä.
Äänteiden jakauma kasvaa,
Olemme selvittäneet,
että vauvat aistivat herkästi tilastotietoa,
japanin ja englannin äänteet ovat hyvin, hyvin erilaisia.
Englannissa on paljon r:iä ja l:iä,
kuten jakauma osoitti.
Japanissa on täysin erilainen jakauma,
johon kuuluu joukko väliäänteitä,
jotka tunnetaan japanilaisena r:nä.
Vauvat omaksuvat
tietyn kielen äännerakenteen,
ja se muuttaa heidän aivojaan;
se muuttaa maailmankansalaiset
kulttuurisidonnaisiksi kuuntelijoiksi.
Mutta aikuiset eivät enää
omaksu uusia äännejakaumia.
Heitä ohjaavat muistissa olevat äänneasut,
jotka muotoutuivat varhaislapsuudessa.
Nämä seikat ovat
muuttamassa käsityksiämme kehityksen kriittisestä vaiheesta.
Matemaattisista lähtökohdista väitämme,
että kieliaineksen oppiminen voi hidastua,
äännejakaumien vakiintuessa.
Tämä herättää monia kysymyksiä kaksikielisistä ihmisistä.
Kaksikielisten täytyy hallita kaksi tilastojoukkoa
ja liikkua niiden välillä
riippuen siitä, kenelle puhuvat.
Aloimme pohtia,
voisivatko vauvat tilastoida täysin uutta kieltä?
Testasimme tätä antamalla amerikkalaisvauvojen,
jotka eivät koskaan olleet kuulleet toista kieltä,
kuulla mandariinikiinaa kriittisen vaiheen aikana.
Kun testattiin yksikielisiä lapsia
Taipeissa ja Seattlessa mandariinin äänteillä,
he suoriutuivat yhtä hyvin.
6 - 8 kk:n iässä he ovat täysin yhdenvertaisia.
Kaksi kuukautta myöhemmin tapahtuu jotain uskomatonta.
Taiwanilaisvauvat suoriutuvat paremmin, eivät amerikkalaiset.
Altistimme amerikkalaisvauvoja tämän vaiheen aikana
mandariinille.
Ikään kuin kiinalaisia sukulaisia olisi tullut kuukaudeksi
vieraisille perheisiin
pitämään vauvoille 12 puheistuntoa.
Tällaista oli laboratoriossa.
(Video) Kiinalainen puhuja: [mandariiniksi]
PK: Mitä olemmekaan tehneet heidän pikku aivoilleen?
(Naurua)
Meidän piti käyttää kontrolliryhmää
varmistaaksemme, ettei pelkkä laboratorioon tulo
parantanut mandariinin taitoja.
Ryhmä vauvoja tuli laboratorioon kuuntelemaan englantia.
Kuvasta näkee, englannin
kuunteleminen kohentanut mandariinin taitoa.
Mutta mitä tapahtui vauvoille,
jotka kuulivat mandariinia 12 istunnossa.
He olivat yhtä hyviä kuin taiwanilaiset vauvat,
jotka olivat kuunnelleet 10,5 kuukautta.
Se osoitti
vauvojen pystyvän tilastoimaan uutta kieltä.
He tilastoivat kaiken mahdollisen heille esitetyn.
Mutta meitä mietitytti
ihmisen osuus
tässä oppimistapahtumassa.
Testasimme toista vauvaryhmää,
jossa lapset saivat saman 12 istunnon annoksen,
mutta television kautta,
ja ryhmää, joka sai ainoastaan kuunnella
ja katsella teddykarhua kuvaruudulta.
Miten vaikutimme heidän aivoihinsa?
Tässä on kuultuun perustuva tulos --
ei mitään oppimista --
ja videotulos --
ei mitään oppimista.
Elävä ihminen on tarpeen,
jotta vauvat voivat tehdä tilastojaan.
Sosiaaliset aivot hallitsevat,
vauvojen tilastoidessa.
Haluamme päästä aivojen sisälle
ja nähdä tämän tapahtuvan
vauvojen seurustellessa television
eivätkä ihmisolennon kanssa.
Onneksi uusi kone,
magnetoencephalografi,
on käytettävissä.
Se on kuin hiustenkuivaaja Marsista,
mutta täysin turvallinen,
elimistöön tunkeutumaton ja äänetön.
Käytämme millimetrin tarkkuutta
tilan suhteen
ja millisekunnin tarkkuutta
306 SQUID-laitteilla --
ne ovat suprajohtavia
kvantti-interferometrejä--
mittaamaan magneettikenttiä,
jotka muuttuvat ihmisen ajatellessa.
Ensimmäisinä maailmassa
teemme vauvoista tallenteita
MEG-laitteessa,
kun he ovat oppimassa.
Tässä on pikku Emma.
Hän on puolivuotias.
Hän kuuntelee eri kieliä
korvissa olevilla kuulokkeilla.
Kuvasta näkee, että hän voi liikkua.
Pään likettä mitataan
myssyn pienillä pelleteillä,
vauva pystyy liikkumaan täysin vapaasti.
Se on tekninen taidonnäyte.
Mitä näemme?
Vauvan aivot.
Vauvan kuullessa oman kielensä sanan
kuuloalueet valaistuvat
ja sitten ympärillä olevat alueet,
joiden uskotaan liittyvän johdonmukaisuuteen
ja saavan aivojen eri alueet yhteistoimintaan,
ja syy-yhteyteen
yhden aivoalueen saadessa toisen aktivoitumaan.
On alkamassa
mahtava kulta-aika
lapsen aivojen kehityksen tuntemisessa.
Pian pystytään näkemään lapsen aivot
kun hän kokee tunteen,
oppii puhumaan ja kirjoittamaan,
ratkaisee matemaattisen tehtävän
tai saa idean.
Pystytään antamaan aivotoimintaan perustuvaa apua
oppimisvaikeuksista kärsiville lapsille.
Aivan kuin runoilijat ja kirjailijat kuvailivat,
kyetään näkemään
lapsen mielen
satumainen,
kertakaikkinen avoimuus.
Lasten aivotutkimuksissa
saadaan selville syvällisiä totuuksia
ihmisenä olemisen merkityksestä,
ja samalla
ehkä autetaan pitämään oma mielemme avoinna oppimiselle
loppuiäksi.
Kiitoksia.
(Suosionosoituksia)