A Shakespeare daraboktól a modern tévéjátékokig
a cél szentesíti az eszköz elve szerint cselekvő gátlástalan figura
régi ismerősünk, akit imádunk gyűlölni.
Évszázadok óta annyira gyakori,
hogy egyetlen szó elég az ilyen alak leírására: machiavelliánus.
Lehetséges, hogy végig tévesen használtuk a kifejezést?
A XVI. század elején Niccoló Machiavelli
számos történelmi, filozófiai és drámai művet szerzett.
De hírnevét elsősorban A fejedelem c. politikai tanulmányának köszönheti,
mely útmutató uralkodóknak vagy uralkodásra készülő fejedelmeknek.
Nem Machiavelli volt az első, aki feldolgozta a témát.
Az ókortól tulajdonképpen hagyománya volt
az ún. királytükörnek.
Az elődeitől eltérően
Machiavelli nem az ideális kormányzást próbálta leírni,
se nem intette hallgatóit a korrekt és erényes kormányzásra.
Ehelyett a hatalomra koncentrált:
hogyan lehet megszerezni és megtartani.
Kiadása után A fejedelem
ördögi hírnevet szerzett.
Az európai vallásháborúk idején
a katolikusok és a protestánsok is Machiavellit hibáztatták,
hogy ellenfeleiket erőszakra és zsarnokságra biztatta.
A század végén
Shakespeare megalkuvó,
erkölcstelen személyt nevezett machiavelliánusnak,
a rosszindulatú kihasználó értelemben.
Első pillantásra megérdemeltnek tűnik,
hogy A fejedelem a zsarnokság kézikönyve.
Machiavelli teljesen figyelmen kívül hagyta a dolgok erkölcsi oldalát,
csak a hatalom szempontjából hasznos vagy káros hatását vizsgálta.
Pl. a fejedelmeknek azt ajánlotta,
hogy fontolják meg a hatalom megragadásához kellő erőszakot,
és egyetlen csapással valósítsák meg
jövő stabilitásuk érdekében.
A szomszédos területek megtámadását és a vallási kisebbségek elnyomását
a nép lefoglalására szolgáló hatásos eszközként említi.
Machiavelli azt tanácsolja,
hogy a fejedelem viselkedjen erényesen,
azaz becsületesen és nagylelkűen,
de azonnal hagyjon fel vele, ha érdekei úgy kívánják.
Híres mondása, hogy a kormányzónak
"biztonságosabb, ha rettegnek tőle, mintha szeretik".
A fejezet Lorenzo de’ Medici,
Firenze nemrég kinevezett uralkodójának szóló felhívással végződik:
biztatja, hogy egyesítse uralma alatt az itáliai széttagolt városállamokat.
Sokan elismerték Machiavelli érzelemmentes realizmusát
és békevágyát a külső-belső konfliktusok által gyötört Itáliában.
Ebből a szemszögből
Machiavelli volt az első, aki megértette a kegyetlen valóságot:
a politikai stabilitás jótékony hatása
igazolja megszerzésének minden visszataszító taktikáját.
Isaiah Berlin filozófus szerint A fejedelem nem erkölcstelen,
hanem visszatér az ókori görög erkölcshöz,
mely az állam dicsőségét az egyén üdvözülésének keresztény elve elé helyezi.
De Machiavelliről alkotott képünk nincs összhangban ezzel a felfogással.
Szülővárosa, Firenze diplomatája volt 14 évig.
Rendíthetetlenül védte a megválasztott köztársasági kormányt
az uralomra vágyókkal szemben.
Mikor a Medici család hatalomra jutott,
nemcsak állását vesztette el,
hanem megkínozták és száműzték.
Ennek ismeretében
talán száműzetésben írt paródiát olvasunk,
nem uralkodói szabályokat,
hanem működésük vázlatos leírását.
A felvilágosodás képviselői, mint Spinoza
a szabad állampolgárok figyelmeztetésének látták
a hatalomra törekvő uralkodók különböző elnyomó módszereiről.
Valóban mindkét olvasata lehetséges.
Machiavelli lehet, megalkotta a zsarnokok kézikönyvét,
de ezzel leleplezte őket az elnyomottak előtt.
Ezáltal
forradalmasította a politikai filozófiát,
megalapozva Hobbesnak és más gondolkodóknak
az emberi viselkedés realitásra támaszkodó,
nem pedig holmi elképzelt felfogásra alapozó tanulmányozását.
Kíméletlen és meghökkentő őszinteségével
törekedett lerombolni a hatalomról elterjedt idealizált képet.
Röviddel halála előtt ezt írta barátjának:
"remélem, felismerik a pokolba vezető utat, hogy elkerülhessék."