אם תלכו לחנות לקנות חלב
ישנו מספר מסחרר של מוצרים לבחור מהם.
יש חלב מן החי, אבל גם מוצרים על בסיס צמחי.
להפוך צמח למשהו הדומה לחלב,
יש צורך להשרות, לסנן, לשטוף ולטחון אותו לכדי משחה סמיכה,
או לייבש ולטחון לקמח.
אז מוסיפים למשחה או לקמח הצמחי ויטמינים ומינרלים,
מוסיפים לו טעם ומדללים אותו במים.
התוצאה היא מתקפה של אפשרויות
החולקות רבות מהאיכויות של חלב מן החי.
אז איזה חלב בעצם הכי טוב עבורנו?
בא נצלול לתוך חלק מסוגי החלב הפופולריים:
חלב מן החי, שקדים, סויה או שיבולת שועל?
כוס של 250 מ"ג של חלב פרה מכילה 8 גרמים של חלבון,
12 גרמים של פחמימות, ו-2 עד 8 גרמים של שומן
תלוי אם זה חלב דל, חלב 3% או יותר.
זה בערך 15% מתצרוכת החלבון היומית לה זקוק אדם בוגר בממוצע,
בערך 10% מהפחמימות ו-2 עד 15 אחוזים מהשומן.
לרוב סוגי החלב מן הצומח יש פחות פחמימות מחלב מן החי.
יש בהם גם פחות שומן, אבל יותר ממה שנקרא לרוב "שומנים טובים".
בינתיים, הערכים התזונתיים הבריאים ויטמין D וסידן הנמצאים בחלב מן החי
לא נמצאים באופן טבעי ברוב סוגי החלב מן הצומח.
אם נתבונן מקרוב בסוגי החלב מן הצומח שלנו,
הן בחלב שקדים והן בחלב שיבולת שועל יש פחות חלבון ביחס לזה מן החי.
אבל בעוד שבחלב שקדים יש הכי פחות ערכים תזונתיים מבין הארבעה,
חלב שיבולת שועל מלא בבטא גלוקאנים, סוג בריא של סיבים תזונתיים.
יש לו גם הרבה פחמימות ביחס לסוגי החלב מן הצומח --
לפעמים ממש כמו חלב מן החי.
בחלב סויה, בנתיים, יש אותה כמות של חלבון כמו חלב פרה
והוא גם מקור מעולה לאשלגן.
פולי סויה מכילים איזופלבון,
שאנשים נטו לחשוב שיכול לגרום לחוסר איזון הורמונלי
באמצעות חיקוי התפקוד של אסטרוגן.
אבל בסופו של דבר, חלב סויה מכיל כמויות קטנות מאוד של איזופלבון.
שיש להן השפעה הרבה יותר פחותה על הגוף שלנו ביחס לאסטרוגן.
תלוי בתנאים האישיים,
אחד מסוגי החלב הזה יכול להיות המנצח הברור:
אם אתם רגישים ללקטוז, אז סוגי החלב הצמחי מקבלים עדיפות,
בעוד שאם אתם אלרגיים לאגוזים, חלב שקדים נפסל.
עבור אנשים שאין להם גישה לדיאטה רחבה ומגוונת,
חלב מן החי יכול להיות הדרך היעילה ביותר לקבל את אותם ערכים תזונתיים.
אבל אם נשווה בין כל הסוגים, כל אחד מארבעת סוגי החלב האלה
הוא מזין מספיק כדי להיות חלק מדיאטה מאוזנת.
לכן עבור אנשים רבים, החלב שהכי טוב עבורם
הוא למעשה החלב שהכי טוב לכדור הארץ.
אז איזה סוג משתמש בכמה שפחות משאבים ומפיק הכי פחות זיהום?
נדרשים כמעט ארבע קילומטרים רבועים כדי להפיק כוס אחת בלבד של חלב פרה,
שימוש בקרקע שמוביל לבירוא יערות והרס סביבות חיים.
רוב הקרקע הזו היא קרקע שהפרות חיות עליה, וחלקה משמשת כדי לגדל את מזונן.
פרות רבות אוכלות סויה ודגנים.
נדרש הרבה פחות קרקע כדי לגדל את שיבולת השועל או פולי הסויה לחלב
מאשר לקרקע הדרושה להאכלת פרת חליבה --
רק כרבע קילומטר רבוע לכוס.
לחלב שקדים נדרשת כמות דומה.
אבל היכן שהקרקע הזו גם חשוב --
חוות פולי סויה הינן מניע מרכזי לבירוא יערות,
בעוד שחוות לגידול שיבולת שועל ושקדים אינן.
ייצור חלב דורש מים בכל שלב בדרך,
אבל שלב הגידול הוא השלב בו ההבדלים המשמעותיים צצים.
חלב מן החי משתמש בהכי הרבה מים -- כ120 ליטרים לכל כוס,
בעיקר להשקיית הפרות ולגדל את מזונן.
שקדים נמצאים במקום השני, עם יותר מ-70 ליטרים של מים לכל כוס.
רוב המים האלה משמשים לגידול עצי השקדים,
שדורשים שנים של השקיה לפני שהם מתחילים לייצר שקדים.
יש להשקות את העצים באופן עקבי, אחרת הם ימותו,
בעוד שגידולים רבים אחרים, ניתן לא להשקות והם עדיין יניבו פרי מאוחר יותר.
בסך הכל, סויה ושיבולת שועל דורשים פחות מים לגידול:
רק כ5 עד 10 ליטרים של מים לכל כוס חלב.
ייצור חלב כרוך גם בפליטות גזי חממה --
בין 0.1-0.2 קילו בערך לכל כוס בחלב מן הצומח.
אבל בחלב מן החי, הפרות עצמן גם מייצרות פליטות
בגיהוקים ובהפלצות של כמויות גדולות גז מתאן.
באופן כללי, כל כוס חלב מן החי
תורמת ליותר מחצי קילו של פליטות גזי חממה.
אז בעוד שאם נבחן את צרכי התזונה שלנו,
כל אחד מסוגי החלב האלה יכול להתאים, במונחים של בריאות כדור הארץ שלנו
ישנו טיעון די מכריע לבחירה בחלב מן הצומח,
במיוחד חלב שיבולת שועל או סויה.