Lucrurile pe care le facem
au calitatea unică
de a trăi mai mult decât noi.
Noi murim, ele supravieţuiesc;
noi avem o singură viaţă, ele au mai multe,
şi în fiecare viaţă pot avea altă semnificaţie.
În timp ce noi toţi avem o biografie,
ele au mai multe.
Azi vreau să vă vorbesc
despre povestea, sau mai degrabă despre biografiile,
unui obiect special,
un obiect remarcabil.
Sunt de acord,
nu arată cine ştie cum.
E de mărimea unei mingi de rugby.
E făcut din lut,
are
formă cilindrică,
e acoperit cu o scriere fină
şi fost uscat la soare.
După cum puteţi vedea,
a fost ciobit puțin,
dar nu e de mirare -
a fost făcut acum 2500 de ani
și a fost dezgropat
în 1879.
Însă astăzi,
cred că acest obiect
joacă un rol important
în politica Orientului Mijlociu.
E un obiect
cu povești fascinante
care nu s-au terminat nici pe departe.
Povestea începe
cu războiul dintre Iran și Irak
și seria de evenimente
care au culminat
cu invazia Irakului
de către trupele străine,
înlăturarea dictatorului
și schimbarea imediată a regimului.
Vreau să încep
cu un episod din acea serie de evenimente,
pe care majoritatea îl cunoașteți,
e vorba de sărbătoarea lui Belșațar -
vorbim de războiul irano-irakian
din 539 î.H.
Asemănările
dintre evenimentele
din perioada 539 î.H. și 2003
sunt izbitoare.
Acesta e un tablou de Rembrandt,
aflat în Galeria Națională din Londra,
ce ilustrează un text al profetului Daniel
din scripturile evreiești.
Știți cu toții povestea.
Belșațar e fiul lui Nabucudonosor,
cel care cucerise Israelul, prădase Ierusalimul
și capturase oamenii,
ducându-i pe evrei înapoi în Babilon.
Nu i-a luat doar pe evrei, ci și vasele din templu.
A jefuit, a pângărit templul.
Și minunatele vase din aur ale templului din Ierusalim
au fost duse în Babilon.
Belșațar, fiul lui,
decide să țină un ospăț.
Ca să fie și mai interesant,
a adăugat un sacrilegiu ospățului,
ducând afară vasele templului.
El e deja în război cu iranienii,
cu regele Persiei.
În acea noapte, ne spune Daniel,
în mijlocul ospățului,
a apărut o mână și a scris pe perete:
„Ești cântărit și ești găsit nedemn,
iar regatul tău e dat
mezilor și perșilor.”
Și în acea noapte,
Cyrus, regele perșilor, a intrat în Babilon
și regimul lui Belșațar a căzut.
Desigur, e un moment măreț
în istoria
poporului evreu.
E o poveste minunată. O cunoaștem.
„Scrierea de pe perete”
e parte din limbajul curent.
Ce s-a întâmplat apoi
a fost remarcabil
și acum cilindrul nostru
intră în scenă.
Cyrus, regele perșilor
a intrat în Babilon fără să lupte -
marele imperiu al Babilonului,
ce se întindea din sudul Irakului central
până la Mediteraneeană,
cade în mâinile lui.
Cyrus face o declarație.
Pe cilindru e scrisă
declarația făcută de conducătorul inspirat de D-zeu,
care l-a răsturnat pe dictatorul irakian
și avea să elibereze poporul.
În babiloniana pură -
textul e în babilioniană -
el spune: „Eu sunt Cyrus, regele universului,
marele rege, regele măreț,
regele Babilonului, al celor 4 colțuri ale pământului.”
Nu se sfiesc să folosească hiperbole.
E probabil
prima declarație de presă
a unei armate victorioase
din istorie.
Și e scrisă, după cum se vede,
de niște consultanți P.R. pricepuți.
Deci, hiperbola nu e surprinzătoare.
Și ce va face marele rege,
regele celor 4 colțuri ale pământului?
După ce a cucerit Babilonul,
va elibera imediat toate popoarele
pe care babilonienii
- Nabucudonosor și Belșațar -
le-au cucerit și înrobit.
Le va lăsa să meargă în țările lor.
Și mai important,
le va lăsa să își ia
zeii, statuiele,
vasele templelor
care fuseseră confiscate.
Toate popoarele pe care babilonienii le înrobiseră
se vor întoarce acasă
și își vor lua zeii cu ei.
Și vor putea să își reconstruiască altarele
și să se închine zeilor lor
în felul lor, în țara lor.
Acesta e decretul,
acest obiect e dovada
că evreii,
după exilul din Babilon,
după anii petrecuți pe malul râului Babilon,
plângând când se gândeau la Ierusalim,
au putut să se întoarcă acasă.
Li s-a permis să revină în Ierusalim
și să își reconstruiască templul.
E documentul central
din istoria evreiască.
Și Cartea Cronicilor, Cartea lui Ezra din scripturile evreiești
au relatat evenimentul.
Iată versiunea evreiască
a evenimentului.
„Așa spus-a Cyrus, regele Persiei,
'Domnul cerurilor v-a dat toate regatele pământului'
și mi-a dat misiunea
de a-I ridica o casă în Ierusalim.
Cine dintre voi se trage din poporul Lui?
Fie ca Domnul Dumnezeul să fie cu el,
și să se ridice.”
„Să se ridice” - Alia.
Iată,
noțiunea de întoarcere,
e elementul central
din viața iudaismului.
Întoarcerea din Exil,
al doilea templu,
a remodelat iudaismul.
Și acea schimbare,
acel moment istoric
a fost posibil datorită lui Cyrus, regele Persiei,
relatat în ebraică, în scripturi
și în babilioneană, pe lut.
Două texte mărețe,
dar cum rămâne cu politica?
Evenimentul era
o schimbare majoră în istoria Orientului Mijlociu.
Imperiul iranian, mezii și perșii,
uniți sub Cyrus,
au devenit primul mare imperiu al lumii.
Domnia lui Cyrus începe în 530 î.H.
Și până la domnia fiului său, Darius,
întreaga zonă a Mediteranei de Est
era sub controlul perșilor.
Imperiul e, de fapt,
Orientul Mijlociu așa cum îl știm,
și e ceea ce modelează Orientul Mijlociu așa cum îl știm.
Era cel mai mare imperiu al lumii atunci.
Și mai important,
era primul stat
multicultural, plurireligios
la scară mare.
Și trebuia condus complet diferit,
în limbi diferite.
Faptul că decretul e in babiloniană spune ceva.
Diferitele obiceiuri, popoare, religii, credințe
trebuiau recunoscute,
iar Cyrus le respectă pe toate.
Cyrus a stabilit un model
despre cum să conduci
o societate plurinațională, plurireligioasă și multiculturală.
Și rezultatul
a fost un imperiu care a cuprins zonele de pe ecran
și a trăit 200 de ani
până când l-a distrus Alexandru.
A lăsat în urmă visul unui Orient Mijlociu unit,
unde oamenii de credințe diferite
pot trăi împreună.
Invazia greacă a spulberat visul.
Desigur, guvernul lui Alexandru nu a putut fi susținut
și s-a dizolvat.
Dar imaginea lui Cyrus
a rămas un punct central.
Istoricul grec, Xenofon,
a scris „Cyropedia”,
promovându-l pe Cyrus ca un mare lider.
Cyrus a rămas un model
în cultura europeană.
Iată o imagine din sec.XVI
care arată cât de apreciată
era figura lui.
Cartea lui Xenofon despre Cyrus,
dspre cum să conduci o societate diversă
a fost una dintre marile cărți
care i-au inspirat pe Părinții Fondatori
ai Revoluției Americane.
Jefferson a fost un mare admirator -
idealurile lui Cyrus
au rezonat cu cele din sec. XVIII
în privința obținerii toleranței religioase
într-un stat nou.
Între timp, în Babilon,
lucrurile nu mergeau bine.
După Alexandru și celelalte imperii,
Babilonul decade, se prăbușește în ruine
și toate urmele marelui imperiu babilonian sunt pierdute
până în 1879
când cilindrul e descoperit de o echipă
British Museul care efectua săpături în Babilon.
Acum se naște o altă poveste.
Apare o dezbatere
la mijlocul sec. XIX:
oare ne putem încrede în aceste scrieri?
Despre întoarcerea evreilor
și decretul lui Cyrus nu știam decât
din scripturile evreiești.
Nu existau alte dovezi.
Deodată, apare cilindrul.
Cei care credeau
în scripturi, a căror credință în creație
fusese slăbită de evoluție,
de geologie,
aveau acum dovada
că, istoric, scripturile erau adevărate.
E un moment important din sec. XIX.
Dar aici lucrurile se complică -
dacă faptele sunt adevărate,
e un succes arheologic,
dar interpretarea e mai complicată.
Relatarea de pe cilindru și cea din Biblia evreiască
diferă într-un punct important.
Cilindrul babilonian
e scris de preoții
marelui zeu babilonian, Marduk.
Nu e surprinzător
că totul se învârte în jurul lui Marduk.
„Marduk l-a strigat pe Cyrus pe nume”.
Marduk l-a luat pe Cyrus de mână,
l-a chemat să îi păstorească poporul
și l-a numit conducătorul Babilonului.
Marduk îi spune lui Cyrus
că va realiza lucruri mărețe,
va elibera oamenii.
De aceea ar trebui să fim recunoscători
și să îl venerăm pe Marduk.
Autorii evrei
ai Vechiului Testament,
nu veți fi mirați,
au alt punct de vedere.
Pentru ei, e imposibil ca Marduk
să fi făcut toate acestea.
Doar Iehova era capabil.
Astfel, în Isaia,
avem niște texte minunate
care pun acest lucru
nu pe seama lui Marduk,
ci a Dumnezeului lui Israel -
Domnul Dumnezeul al lui Israel,
care l-a chemat pe Cyrus pe nume,
l-a luat de mână și
îi spune să Îi păstorească poporul.
E un exemplu remarcabil
despre cum preoții își însușesc același eveniment,
două religii diferite preiau
un eveniment politic.
Știm că de obicei,
Dumnezeu e de partea batalioanelor mai mari.
Dar despre care dumnezeu e vorba?
Dezbaterea îi neliniștește
pe toți în sec. XIX,
ei realizează că Scripturile evreiești
sunt parte a unei religii mult mai extinse.
E destul de clar
că acel cilindru e mai vechi decât textul lui Isaia,
și totuși, Iehova folosește
aproape aceleași cuvinte
ca și Marduk.
E un indiciu subtil că Isaia știa asta,
fiindcă spune,
iată vorbele lui Dumnezeu:
„Te-am chemat pe nume,
deși tu nu M-ai cunoscut”.
Cred că e acceptat
că Cyrus nu realizează
că acționează la ordinul lui Iehova.
Dar ar fi fost surprins să știe că acționează la ordinul lui Marduk.
Interesant e că
Cyrus, ca un bun iranian,
se închină altor zei,
care nu sunt menționați în niciunul din texte.
(Râsete)
Asta era în 1879.
Peste 40 de ani,
în 1917,
cilindrul naște altă poveste.
Acum politica
lumii contemporane -
anii Declarației Balfour,
când noua putere imperială din Orientul Mijlociu, Anglia,
decide să stabilească
un teritoriu național evreiesc
și să permită
evreilor să se întoarcă.
Răspunsul
populației evreiești din Europa de Est e declamator.
În Europa de Est,
evreii afișează imagini cu Cyrus,
și cu George V
unul lângă altul -
cei doi mari lideri
care le-au permis să revină în Ierusalim.
Iar cilindrul lui Cyrus revine în atenția publică,
iar textul demonstrează
de ce întoarcerea va avea loc
după terminarea războiului din 1918,
ca parte a planului divin.
Știți cu toții ce s-a întâmplat.
Statul Israel e creat
și la sfârșitul anilor '60,
e clar că puterea imperială a Angliei s-a terminat.
Și se naște altă poveste.
Marea Britanie și SUA decid că regiunea
trebuie apărată de comunism,
iar superputerea creată să facă asta
va fi Iranul, Șahul.
Și așa a fost inventat Șahul în istoria iraniană,
sau e o întoarcere la istoria iraniană
care îl pune în centrul unei tradiții mărețe
și produce monede
cu el
și cilindrul Cyrus.
Când are loc celebrarea din Persepolis,
el face referire la cilindru,
iar British Museum trimite cilindrul la Teheran,
și devine un element al festivităților
dinastiei Pahlavi.
Cilindrul lui Cyrus: garantul Șahului.
Zece ani mai târziu, altă poveste:
Revoluția Iraniană din 1979.
Revoluția Islamică, Cyrus nu mai apare;
nu ne interesează acea parte din istorie,
ci doar Iranul Islamic -
până când Irakul,
noua superputere pe care am pus-o în regiune,
atacă.
Urmează alt război irano-irakian.
Pentru iranieni, e vital
să își aducă aminte de trecut,
de trecutul lor glorios,
când au învins Irakul.
Devine vital să găsească un simbol
care să adune laolaltă toți iranienii -
musulmani și non-musulmani,
creștini, zoroaștri, evreii din Iran,
credincioșii, necredincioșii.
Și emblema evidentă e Cyrus.
Când British Museum și Muzeul Național din Teheran
au cooperat, așa cum se întâmplă și azi,
iranienii au cerut să împrumute
un singur obiect.
E singurul obiect pe care îl vor.
Vor să împrumute cilindrul lui Cyrus.
Anul trecut,
cilindrul lui Cyrus a ajuns în Teheran
pentru a doua oară.
Cilindrul e pus în vitrina lui
de directorul Muzeului Național din Teheran,
una dintre multele femei iraniene în poziții înalte,
d-na. Ardakani.
A fost un eveniment important.
Iată cealaltă parte a cilindrului.
A fost văzut în Teheran
de circa două milioane de persoane
în câteva luni.
A depășit orice recorduri ale expozițiilor
din Occident.
Există o mare dezbatere asupra
semnificației cilindrului, a lui Cyrus
și mai ales a prezenței lui Cyrus prin acest cilindru -
Cyrus, apărătorul țării sale,
învingătorul și, desigur, identitatea
poporului iranian,
tolerantă față de toate credințele.
În Iranul de azi,
zoroaștrii și creștinii au locuri garantate
în Parlamentul Iranian, lucru de care sunt foarte mândri.
Pentru a vedea cilindrul,
mii de evrei din Iran
au venit în Teheran.
A devenit o emblemă,
subiect de dezbateri
despre ce reprezintă Iranul aici și în străinătate.
Iranul mai e apărătorul celor oprimați?
Va elibera Iranul oamenii
înrobiți și exploatați de tirani?
E o discuție naționalistă
declanșată
de bucuria
revenirii cilindrului.
Aici vedeți imaginea mărită a cilindrului,
alături de figuri emblematice din istoria iraniană,
puse laolaltă
ca moștenire a Iranului.
Povestea a fost spusă
de însuși președintele Iranului.
Pentru mine,
permițându-mi-se să duc
acest obiect în Teheran,
mi s-a dat voie să particip
la o dezbatere extraordinară
la cel mai înalt nivel
despre identitatea Iranului,
despre varietățile lui
și despre cum diversele evenimente din Iran
modelează lumea de azi.
Dezbaterea continuă
și va continua
fiindcă acest obiect
e una dintre marile declarații
ale idealurilor umane.
Rezonează cu Constituția Americană.
Spune mai multe despre adevăratele libertăți
decât Magna Carta.
E un document foarte bogat în semnificații
pentru Iran și regiunea din jur.
O copie a cilindrului
se află la Națiunile Unite.
În această toamnă, va fi la New York,
când vor avea loc dezbaterile
despre viitorul Orientului Mijlociu.
Termin întrebându-vă
care va fi următoarea poveste
în care va apărea cilindrul.
Cu siguranță, va apărea
în multe povești din Orientul Mijlociu.
Ce poveste a Orientului Mijlociu,
a lumii,
vreți să reflecte
ce e spus,
ce e scris pe acest cilindru?
Dreptul popoarelor
de a trăi împreună în același stat,
de a închina liber altor zei -
un Orient Mijlociu, o lume
în care religia nu separă și nu e subiect
de dezbatere.
În prezent, în Orientul Mijlociu,
dezbaterea e aprinsă.
Dar cred că e posibil
ca cel mai puternic și mai înțelept glas
să fie glasul
acestui obiect mut,
cilindrul lui Cyrus.
Vă mulţumesc!
(Aplauze)