Daiktai, kuriuos mes gaminame
turi vieną nepralenkiamą savybę --
jie gyvena ilgiau už mus.
Mes pranykstame, jie išlieka;
mes turime vieną gyvenimą, jie turi daugelį,
ir kiekviename iš jų jie gali reikšti skirtingus dalykus.
Tai reiškia, kad mes turime tik vieną biografiją,
o jie daugelį.
Noriu šį rytą kalbėti
apie istoriją, biografiją, ar gal biografijas, priklausančias
vienam daiktui,
vienam nepaprastam daiktui.
Sutinku, kad jis
nėra itin išvaizdus.
Jis maždaug regbio kamuolio dydžio.
Pagamintas iš molio
ir suformuotas į
cilindrą,
padengtas tankiu raštu
ir tada išdegtas saulėje.
Kaip matote,
jis kiek padaužytas,
kas nėra keista,
nes jis buvo pagamintas prieš du su puse tūkstančio metų
ir iškastas
1879 metais.
Bet šiandien
šis daiktas, mano nuomone,
yra svarbus žaidėjas
Vidurio Rytų politikoje.
Taip pat tai yra daiktas
su nepaprastomis istorijomis
ir istorijomis, kurios toli gražu nepasibaigusios.
Pasakojimas prasideda
Irano-Irako karu
ir įvykių virtine,
kuri kuliminavo
užsienio jėgų invaziją
į Iraką,
despotiško valdovo pašalinimu
ir staigiu politinio režimo pakeitimu.
Ir aš norėčiau pradėti
nuo vieno epizodo iš tų įvykių sekos,
su kuriuo dauguma Jūsų yra pažįstami,
Belšazaro puotos --
nes mes kalbame apie Irano-Irako karą
vykusį 539 m. prieš Kristų.
Ir paralelės
tarp šių įvykių,
vykusių 539 pr.Kr. ir 2003,
yra stulbinančios.
Ką jūs dabar matote yra Rembrandto paveikslas,
šiuo metu laikomas Nacionalinėje Galerijoje, Londone,
iliustruojantis pranašo Danieliaus tekstą
iš Hebrajų raštų.
Ir Jūs visi maždaug žinote tą istoriją.
Belšazaras, Nebuchadnezaro sūnus,
Nebuchadnerazo, kuris nukariavo Izraelį, nusiaubė Jeruzalę
ir paėmė į nelaisvę jos žmones
ir nugabeno žydus atgal į Babiloną.
Ne tik žydus; jis paėmė šventyklų daiktus.
Jis apiplėšė ir išniekino šventyklą.
Ir didieji auksiniai Jeruzalės šventyklos indai
buvo nugabenti į Babiloną.
Baltazaras, jo sūnus,
nutaria surengti puotą.
Ir kad padarytų puotą dar labiau jaudinančią,
jis prie kitų pramogų prideda kai ką šventvagiško
ir įsako atnešti šventyklos indus.
Jis jau kariauja su iraniečiais,
su Persijos karaliumi.
Ir tą naktį, kaip rašo Danielius,
puotos įkarštyje
staiga pasirodė ranka, kuri ant sienos parašė
"Tu buvai pasvertas svarstyklėmis ir rastas nusidėjęs,
tavo karalystė padalyta ir atiduota
medams ir persams"
Ta pačią naktį
Kyras, Persų karalius, įžengė į Babiloną
ir tai buvo Belšazaro režimo pabaiga.
Tai buvo, savaime suprantama,
didingas įvykis
žydų tautos istorijoje.
Tai puiki istorija. Istorija, kurią visi žinome.
"Užrašas ant sienos"
yra kasdienės kalbos dalis.
Vėlesni įvykiai
buvo nepaprasti,
ir būtent tada mūsų cilindras
ateina į istoriją.
Kyras, Persų karalius,
įžengė į Babiloną be kovos --
didžioji Babilono imperija,
kuri tęsėsi nuo centrinio pietų Irako
iki Viduržemio jūros,
atitenka Kyrui.
Ir Kyras paskelbia deklaraciją.
Ir tai yra šis cilindras,
toji deklaracija valdovo, vedamo Dievo,
kuris nuvertė Irako despotą
ir turėjo atnešti laisvę jo žmonėms.
Skambia babiloniečių kalba --
užrašai ant cilindro
jis sako: "Aš esu Kyras, visatos valdovas,
didingas karalius, galingas karalius,
Babilono karalius, keturių pasaulio šalių karalius."
Jie nevengia hiperbolių, kaip matote.
Tai turbūt
pirmasis tikras pranešimas spaudai
iš laimėjusios armijos,
kurį dabar turime.
Ir jis parašytas, kaip greitai pamatysite,
labai patyrusių viešųjų ryšių specialistų.
Tad toji hiperbolė nėra tokia netikėta.
Ir ką šis didis karalius, šis galingas karalius,
šis keturių pasaulio kraštų karalius planuoja daryti?
Jis tęsia sakydamas, kad nukariavęs Baliloną,
jis tuojau pat visus žmones,
kuriuos babiloniečiai -- Nebuchadnezaras ir Belšazaras --
laikė įkalintus
paleis laisvėn.
Jis leis jiems grįžti į savo šalis.
Ir kas yra dar svarbiau,
leis jiems atgauti
visus dievus, statulas,
šventyklos indus,
kurie buvo konfiskuoti.
Visi žmonės, kurie buvo represuoti ir įkalinti Babiloniečių,
galės grįžti namo
ir jie pasiims su savimi savo dievus.
Ir jie galės atstatyti savo altorius
ir garbinti savo dievus
savo būdais ir savo vietose.
Tai yra įsakas
ir šis objektas yra įrodymas,
kad žydai
po tremties Babilone
ir daugybės metų praleistų prie Babilono upių,
verkiant prisiminus Jeruzalę,
šiems žydams buvo leista grįžti namo.
Jiems buvo leista grįžti į Jeruzalę
ir atstatyti šventyklą.
Tai kertinis dokumentas
žydų tautos istorijoje.
Kronikų knyga, Ezdro knyga Hebrajų raštuose
tai aprašo skambia kalba.
Tai yra žydų pateikiama versija
tai pačiai istorijai.
Taip kalbėjo Persijos karalius Kyras:
"Viešpats, Dangaus Dievas, atidavė man visas žemės karalystes
ir pavedė man
pastatyti jam namus Jeruzalėje.
Visi, kas iš Jūsų priklauso jo tautai, –
tebūna jų Dievas su jais! --
tesileidžia kelionėn. "
"Tesileidžia kelionėn" -- aaleh.
Kertinis sugrįžimo sąvokos
elementas,
viena pagrindinių dalių
judaizmo gyvavime.
Kaip visi žinote, šis sugrįžimas iš tremties,
antroji šventykla,
transformavo judaizmą.
Ir šis pokytis,
tas didis istorinis įvykis
buvo įgalintas Kyro, persų karaliaus,
kaip mums hebrajiškai sako raštai
ir babilonietiškai parašyta molyje.
Du didingi tekstai,
o kaip politika?
Šie įvykiai buvo
esminiai pokyčiai Vidurio rytų istorijoje.
Irano imperija, medai ir persai,
sąjungoje valdant Kyrui,
tapo pirmąja didele pasauline imperija.
Kyro laikotarpis prasideda 530-aisiais pr.Kr.
Ir iki jo sūnaus Darijaus
visa rytinė Viduržemio jūros teritorija
yra valdoma persų.
Ši imperija iš tikrųjų yra
tokie Vidurio rytai, kokius juos pažįstame dabar,
ir tai yra, kas daro įtaką tokiems Vidurio rytams, kaip žinome dabar.
Tai buvo didžiausia iki tol pasaulio matyta imperija.
Dar svarbiau yra tai, kad
tai buvo pirmoji
daugiakultūrė, daug religijų turinti valstybė,
kuri būtų didelio masto.
Ir ji turėjo būti valdoma kiek nauju būdu.
Ji turėjo būti valdoma skirtingomis kalbomis.
Tai, kad šis dekretas yra babiloniečių kalboje, pasako viena.
Ir tai turėjo atsižvelgti į skirtingus įpročius,
skirtingus žmones, skirtingas religijas, skirtingus tikėjimus.
Visa tai yra Kyro gerbiama.
Kyras sukūrė modelį,
kaip valdyti
didžią daugiatautę, daugiareligę, daugiakultūrinę visuomenę.
Ir to rezultatas
buvo imperija, kuriai priklausė teritorijos, matomos ekrane,
ir kuri išgyveno 200 stabilumo metų,
iki kol ją sugriovė Aleksandras.
Ji sukūrė Vidurio rytų viziją kaip vieneto,
ir būtent tokio vieneto, kur skirtingų religijų žmonės
gali gyventi kartu.
Dėl graikų invazijų tam atėjo pabaiga.
Savaime suprantama, Aleksandras negalėjo išlaikyti valdžios
ir ji suskilo.
Bet tai, ką atstovavo Kyras,
išliko visiškai esminga.
Graikų istorikas Zenofonas
savo knygoje "Kyropedija"
Kyrą vadino didžiu valdovu.
Ir visoje po to sekusioje Europos kultūroje
Kyras išliko didžiuoju modeliu.
Tai yra 16-o amžiaus paveikslas,
parodantis kaip plačiai paplitusi
buvo pagarba jam.
Ir Zenofono knyga apie Kyrą, apie tai kaip
valdyti įvairiapusę visuomenę,
buvo viena iš didžiųjų knygų,
kurios įkvėpė Amerikos revoliucijos
Tėvus-įkūrėjus.
Džefersonas buvo
didelis Kyro idealų gerbėjas -
idealų, kurie sutapo su 18 amžiaus idealais,
kaip sukurti religinę toleranciją
naujoje valstybėje.
Tuo tarpu Babilone
reikalai nesiklostė taip gerai.
Po Aleksandro, kitų imperijų
Babilonas nyksta, virsta į griuvėsius,
ir visi Babilono didybės ženklai dingsta --
iki 1879,
kai šis cilindras buvo iškastas
per vieną Britų muziejaus ekspediciją Babilone.
Ir jis įžengia į kitą istoriją.
Jis įsijungia tą didžiają
19 a. vidurio diskusiją:
Ar Šventasis raštas patikimas? Ar galima juo tikėti?
Iš žydų raštų
mes žinojome tik apie
žydų sugrįžimą ir Kyro dekretą.
Jokių kitų įrodymų.
Ir staiga - šis objektas.
Ir didelis susijaudinimas
pasaulyje, kuriame tikinčiųjų raštais
tikėjimas buvo purtomas
evoliucijos, geologijos;
ir štai buvo įrodymas,
kad raštai buvo istorinė tiesa.
Tai didis 19 amžiaus momentas.
Bet -- ir tai, aišku, yra vieta, kur viskas tampa sudėtinga --
faktai buvo tiesa,
valio archeologijai,
bet interpretacija buvo gana sudėtingesnė.
Nes cilindro įvykių versija ir Hebrajų Biblijos versija
skiriasi vienu esminiu aspektu.
Babiloniečių cilindras
parašytas didžiojo Babilono dievo
Marduko kunigų.
Ir, kaip galime tikėtis,
jie sako, kad visa tai buvo Marduko darbas.
"Mardukas, mes tariame, pakvietė Kyrą vardu."
Mardukas veda Kyrą už rankos,
liepia jam ganyti savo žmones
ir suteikia jam Babilono valdžią.
Mardukas taria Kyrui,
kad jis atliks didingą ir kilnų darbą
ir išlaisvins žmones.
Ir todėl mes visi turėtume būti dėkingi
ir garbinti Marduką.
Hebrajų rašytojai
Senajame testamente,
nebūsite nustebinti,
gana skirtingai mato įvykius.
Jiems, aišku, tai tiesiog negali būti Marduko darbas,
kad visa tai įvyko.
Tai gali būti tik Jehova.
Ir Izaijo knygoje
mes randame puikius tekstus,
kuriuose visi nuopelnai
suteikiami ne Mardukui,
bet Izraelio Viešpačiui --
Izraelio Viešpačiui,
kuris pašaukia Kyrą vardu,
irgi jį veda už rankos
ir kalba apie žmonių ganymą.
Tai nuostabus pavyzdys,
kaip kunigiškai pasisavinamas tas pats įvykis,
du skirtingi religiniai pasakojimai
apie politinį faktą.
Dievas, mes žinome,
dažniausiai būna didžiųjų batalionų pusėje.
Klausimas būtų, kuris dievas tai buvo?
Ir ši diskusija 19 amžiuje
kelia nerimą visiems,
plintant suvokimui, kad hebrajų raštai
yra daug platesnio religinio pasaulio dalis.
Ir yra gana aišku,
kad cilindras yra senesnis už Izaijo tekstus,
ir vis dėlto Jehova kalba
labai panašiais žodžiais
į Marduko.
Ir galima šiek tiek nujausti, kad Izaijas tai pripažįsta,
nes jis rašo,
tai, aišku, Dievo žodžiai,
"Aš tave pašaukiau vardu,
nors tu manęs nepažinojai."
Manau čia pripažįstama,
kad Kyras nesupranta,
kad iš tikrųjų jis vadovaujasi Jehovos įsakymais.
Ir kad jis taip pat būtų nustebęs, kad klauso Marduko įsakymų.
Nes, kas įdomiausia,
Kyras yra tikras iranietis,
su visiškai kitais dievais,
kurie neminimi nė viename iš šių tekstų.
(Juokas)
Tai 1879.
Praėjo 40 metų
ir mes 1917-uosiuose,
ir cilindras įžengia į visai kitokį pasaulį.
Šįkart, tikroji dabartinio pasaulio
politika --
tai Balfūro deklaracijos metai,
metai, kai naujoji imperinė jėga Vidurio Rytuose, Britanija,
nusprendžia įsteigti
naujus žydų tautos namus
ir leisti
žydams grįžti.
Ir žydų atsakas rytų Europoje
yra neapsakomas.
Visoje rytų Europoje
žydai laiko Kyro
ir Jurgio V paveikslus
vieną šalia kito --
du didieji valdovai,
kurie leido žydams grįžti į Jeruzalę.
Ir štai Kyro cilindras grįžta į viešają erdvę
ir šis tekstas
kaip parodymas to, kas turi įvykti,
pasibaigus karui 1918,
yra dieviškojo plano dalis.
Visi žinote, kas įvyko.
Izraelio valstybė įkurta,
ir praėjus 50 metų, velyvame 6-ame dešimtmetyje
aišku, kad Britanijos kaip imperinės jėgos vaidmuo pasibaigė.
Ir kita cilindro istorija prasideda.
Šis regionas, nutarus JK ir JAV,
turi būti apsaugotas nuo komunizmo
ir jėga, kuri bus tam sukurta, bus
Iranas ir jo šeichas.
Ir šeichas sukuria Irano istoriją,
ar Irano istorijos sugrįžimą,
kur jis yra didžiosios tradicijos centre,
ir iškala monetas,
kur jis rodomas
su Kyro cilindru.
Per savo didžiąją šventę Persepolyje
jis pareikalauja cilindro,
ir cilindras, Britų muziejaus paskolintas, keliauja į Teheraną,
ir tampa Pahlavi dinastijos
šventės dalimi.
Kyro cilindras: šeicho laiduotojas.
Po 10 metų kita istorija:
1979-ųjų Irano revoliucija.
Islamo revoliucija, nebėra Kyro;
mums nebeįdomi ta istorija,
mums rūpi islamietiškas Iranas --
iki Irako
naujoji jėga, kuri mūsų sprendimu turėtų būti regione,
atakuoja.
Prasideda dar vienas Irano-Irako karas.
Ir iraniečiams tampa būtina
prisiminti savo didingą praeitį,
savo didingą praeitį,
kai jie kovojo su Iraku ir laimėjo.
Esmine tampa būtinybė surasti simbolį,
kuris sujungs visus iraniečius --
musulmonus ir nemusulmonus,
krikščionis, zoroastrus, žydus, gyvenančius Irane,
žmones, kurie yra pamaldūs, kurie nėra pamaldūs.
Ir savaime suprantamas yra Kyro simbolis.
Ir kai Britų muziejus ir Teherano nacionalinis muziejus
bendradarbiauja ir dirba kartu, kaip mes darydavome,
iraniečiai prašo paskolinti
vienintelį dalyką.
Tai vienintelis objektas, kurio jie nori.
Jie nori pasiskolinti Kyro cilindrą.
Ir pernai
Kyro cilindras nuvežtas į Teheraną
antrąkart.
Čia jis parodytas padėtas savo dėkle
Teherano nacionalinio muziejaus direktorės,
vienos iš daugelio moterų Irane labai aukštose pareigose,
ponios Arkadani.
Tai buvo didžiulis įvykis.
Tai vaizdas iš kitos pusės.
Cilindrą Teherane aplankė
nuo vieno iki dviejų milijonų žmonių
kelių menesių laikotarpyje.
Tai viršija bet kokio filmo
populiarumą vakaruose.
Ir tai yra ilgos diskusijos tema,
apie tai, ką reiškia cilindras, ką reiškia Kyras,
ir, svarbiausia, Kyras kaip atvaizduota šiame cilindre --
Kyras kaip tėvynės gynėjas,
ir, aišku, kaip Irano tapatybės
ir Irano žmonių gynėjas,
pakantus visiems tikėjimams.
Ir dabartiniame Irane
zoroastrai ir krikščionys turi užtikrintas vietas
Irano parlamente, kuo galima labai didžiuotis.
Tūkstančiai žydų, gyvenančių Irane,
atvyko į Teheraną
pamatyti cilindro.
Jis tapo didingas simbolis,
svarbi diskusijos tema,
apie tai, kas yra Iranas viduje ir užsienyje.
Ar Iranas vis dar yra engiamųjų gynėjas?
Ar Iranas išlaisvins žmones,
kuriuos pavergė ir nusavino despotai?
Tai svaiginanti nacionalinė retorika,
ir visa tai buvo susieta
puikiame renginyje
kartu su sugrįžimu.
Čia jūs matote padidintą Kyro cilindrą scenoje
šalia didžiųjų veikėjų iš Irano istorijos,
surinktų užimti savo vietas
Irano pavelde.
Tai istorija pristatyta
paties prezidento.
Ir man,
atvežusiam šį objektą į Iraną;
man, kam buvo leista atvežti šį objektą,
buvo leista dalyvauti
neeiliniuose debatuose
aukščiausiame lygyje,
apie tai, kas yra Iranas,
kokie skirtingi Iranai egzistuoja,
ir kaip skirtingos Irano istorijos
gali paveikti pasaulį šiandien.
Tai diskusija, kuri vis dar tęsiasi
ir triukšmingai tęsis toliau,
nes šis objektas
yra viena didžiųjų
žmogaus siekių deklaracijų.
Jis stovi šalia Amerikos konstitucijos.
Jis tikrų tikriausiai pasako daugiau apie tikras laisves
nei Magna Carta.
Tai yra dokumentas, kuris gali reikšti tiek daug dalykų
Iranui ir visam regionui.
Jo kopija
laikoma Jungtinėse tautose.
Šį rudenį jis bus pristatytas Niujorke
vykstant svarbiems debatams
apie vidurio rytų ateitį.
Ir aš norėčiau pabaigti paklausdamas Jūsų,
kokia bus kita istorija,
kurioje šis objektas figūruos.
Ji atsiras, be abejonės,
daugelyje vidurio rytų istorijų.
Ir kokią vidurio rytų istoriją,
kokią pasaulio istoriją,
Jūs norite matyti,
kuri atspindėtų tai, ką pasakiau,
tai, kas išreikšta cilindre?
Tautų teisės
gyventi kartu toje pačioje šalyje
garbinant skirtingai, laisvai --
tokie vidurio rytai, toks pasaulis,
kuriame religija nėra atskirianti tema
ar debatų tema.
Dabartiniuose vidurio rytuose
ši diskusija yra, kaip žinote, triukšminga.
Bet manau, kad gali būti,
kad stipriausias ir išmintingiausias balsas iš visų
bus būtent šio
nebylaus daikto balsas,
Kyro cilindro balsas.
Ačiū.
(Plojimai)