Dok zora sviće nad Atinom, Fidija već kasni na posao.
Godina je 432. p.n.e.,
i on je „arhitekton” to jest glavni graditelj
Partenona - atinskog najnovijeg i najvećeg hrama.
Kada bude gotovo, njegovo remek-delo će da bude ogromni oltar za boginju Atinu,
kao i svedočanstvo atinske slave.
Međutim, kad stigne na gradilište zatiče pet „epistata” tj. gradskih zvaničnika
koji čekaju da se sukobe s njim.
Optužuju Fidiju da je proneverio zlato
namenjeno za sveti središnji kip u hramu.
Ima rok do zalaska sunca da dostavi sve izdatke za hram
kao i račune za svaki grumen zlata - ili da se suoči sa zakonom.
Iako ga ove lažne optužbe vređaju, Fidija nije iznenađen.
Perikle, političar koji je naručio izgradnju Partenona,
ima brojne neprijatelje u gradskoj upravi,
a ovaj projekat je unekoliko kontroverzan.
Javnost očekuje klasični hram u dorskom stilu:
sa jednostavnim stubovima koji pridržavaju horizontalni pervaz,
krunisan trougaonim krovom.
Međutim, Fidijini planovi su daleko radikalniji po atinskim merilima.
Njegov nacrt kombinuje dorske stubove sa širokim jonskim frizom,
na kom je prikazana ogromna panorama gradskog Velikog panatinskog festivala.
Ne samo da će ova skulptura da prikaže ljude i bogove rame uz rame -
što nikad pre nije viđeno kao dekor na hramu -
već će i da košta mnogo više od uobičajenog pristupa.
Moleći se bogovima da su njegove kolege vodile zapis o svojim troškovima,
Fidija se zapućuje da dokaže svoju nevinost.
Prvo proverava sa svojim arhitektama, Iktinom i Kalikratom.
Umesto korišćenja nacrta,
udubljuju se u „singrafu” to jest glavni plan,
kao i paradigmu, tj. tri-de model.
Bez preciznog nacrta, ekipa često mora da rešava probleme u realnom vremenu,
vodeći se samo pažljivim proračunima i sopstvenim osećajem za simetriju.
Održavanje ove simetrije se pokazalo naročito teškim.
Partenon je izgrađen na nagibu
sa stubovima koji se blago povijaju ka unutra.
Kako bi prikazali snagu
i potencijalno postigli da stubovi izgledaju pravo posmatrani iz daljine,
arhitekte su uključile entazu, tj. blaga ispupčenja na svakom stubu.
Za ostale elemente hrama,
ekipa proračunava simetriju uzimajući relativno stabilne proporcije
duž dizajna.
Međutim, njihovi promenljivi planovi zahtevaju stalna preračunavanja.
Nakon što pomogne u rešavanju jednog sličnog proračuna,
Fidija sakuplja zapise o zlatu od kolega
i zapućuje se da preuzme specijalnu isporuku.
Ogromni blokovi mermera za timpane Partenona su upravo stigli
iz kamenoloma sa planine Pentelikon.
Obične rampe bi popucale
pod težinom ovih kamenih blokova od dve do tri tone,
te Fidija naređuje izgradnju novih kotura.
Nakon beleženja dodatnih troškova
i nadgledanja izgradnje čitavo popodne,
konačno stiže u radionicu za kipove.
Njegovi skulptori rezbare 92 mitske scene tj. metope
kojima ukrašavaju hram.
Svaka rezbarija prikazuje sukobe iz različitih epskih bitaka -
a sve su mistki prikaz grčke pobede nad Persijom
od pre četrdesetak godina.
Ni na jednom hramu pre nije korišćeno toliko metopa,
a svaka scena doprinosi sve većim troškovima hrama.
Konačno se Fidija vraća svojoj primarnoj obavezi
i ključnoj tački celokupnog hrama.
Prekriven debelim slojem zlata, minuciozno ukrašen
i nadvisujući se nad vernicima,
ovo će da bude kip gradske pokroviteljke i zaštitnice: Atine Partenos.
Kada hram bude završen, gomila će se okupljati u njegovom podnožju -
nudeći molitve, polažući žrtve
i posipajući libacije u čast boginje mudrosti.
Fidija provodi ostatak dana
dizajnirajući završne detalje na kipu,
i dok svetlost bledi, stižu epistati da se suoče s njim.
Nakon bdenja nad njegovim zapisima, trijumfalno podižu poglede.
Fidija je možda vodio zapise o generalnim troškovima hrama,
ali njegovi zapisi ne pominju zlato sa kipa.
U tom trenutku stiže Perikle lično da spasi svog glavnog graditelja.
Pokrovitelj hrama saopštava da sve zlato sa kipa
mogu da uklone i izvagaju pojedinačno kako bi dokazali Fidijinu nevinost.
Određujući radnike za zadatak -
i naređujući zvaničnicima da ih nadgledaju da kasno u noć -
Fidija i njegov pokrovitelj ostavljaju svoje protivnike
na milost moćne Atine.