Prvi standardizovani testovi za koje znamo
nastali su u Kini prije 2,000 godina
tokom dinastije Han.
Kineski zvaničnici koristili su ih da bi odredili spremnost
za mnoge državne poslove.
Predmeti su podrazumijevali filozofiju,
farmerstvo,
i čak vojne taktike.
Standardizovani testovi su dalje korišteni širom svijeta
kroz slijedeća dva milenijuma,
i danas, koriste se za sve
od procjene penjanja po stepeništima za vatrogasce u Francuskoj
do ispita za jezik za diplomate u Kanadi
do učenika u školi.
Neki strandardizovani testovi mjere rezultate
samo naspram postignuća drugih učesnika.
Drugi mjere rezultate naspram već unaprijed određenih kriterija.
Tako da bi se vrijeme penjanja stepeništa za vatrogasca
moglo izmjeriti poređenjem vremena penjanja
ostalih vatrogasaca.
Ovo bi se moglo izraziti nečim što mnogi zovu zvonolikom krivuljom.
Ili bi se moglo izmjeriti u skladu sa već postavljenim kriterijima,
poput nošenja određene količine težine na određenoj udaljenosti
uz određeni broj stepenica.
Slično tome,
diplomat može biti procijenjen naspram drugih diplomata koji polažu test,
ili naspram skupine postavljenih kriterija,
koji prikazuju različite nivoe poznavanja jezika.
I svi ovi rezultati mogu se izraziti koristeći percentilni rang.
Ako je diplomat u sedamdesetom percentilu,
70% testiranih imali su rezultat ispod tog diplomate.
Ako je u tridesetom percentilu,
70% testiranih imali su rezultat iznad tog diplomate.
Iako su standardizovani testovi ponekad kontroverzni,
oni su jednostavno sredstvo.
Kao jedan eksperiment, zamislite da je standardizovani test lenijar.
Korisnost lenijara ovisi o dvije stvari.
Prvo, ovisno o poslu koji treba da uradi.
Naš lenijar ne može da izmjeri vanjsku temperaturu
niti koliko glasno neko pjeva.
Drugo, korisnost lenijara ovisi o njegovom dizajnu.
Recimo da morate izmjeriti obim narandže.
Naš lenijar mjeri dužinu, koja je ispravna veličina,
ali on nije dizajniran sa fleksibilnošću potrebnom za taj zadatak.
Tako da, ako standardizovanim testovima rješavamo pogrešne zadatke,
ili ako nisu dovoljno dobro dizajnirani,
moguće je da izmjere pogrešne stvari.
U slučaju škola,
učenici sa anksioznošću naspram testova mogu da ne urade sve najbolje
na standardizovanom testu,
ne zato što ne znaju odgovore,
nego zato što su previše nervozni da bi podijelili ono što su naučili.
Učenici sa poteškoćama u čitanju
mogu imati problema sa isčitavanjem matematičkog zadatka,
tako da njihovi rezultati možda više prikazuju njihovu pismenost
nego njihove matematičke sposobnosti.
I učenici koji su zbunjeni primjerima
na testovima koji sadrže nepoznate kulturološke reference
mogu slabo uraditi test,
govoreći nam više o učenikovom poznavanju kulture
nego o njegovom akademskom učenju.
U ovim slučajevima, moguće je da je testove potrebno napraviti drugačije.
Standardizovani testovi također mogu imati poteškoću
pri mjerenju apstraktnih osobina ili sposobnosti,
poput kreativnosti, kritičkog razmišljanja i saradnje.
Ako loše napravimo test,
ili njime mjerimo pogrešne stvari,
ili mjerimo nešto što je teško za mjeriti,
moguće je da rezultati neće biti pouzdani ili istiniti.
Pouzdanost i istinitost su dvije neophodne ideje
za razumijevanje standardizovanih testova.
Da bismo razumjeli razliku među njima,
možemo koristiti metaforu dva razbijena termometra.
Nepouzdan termometar
vam pokazuje različit rezultat svaki put kad mjerite temperaturu,
a pouzdan ali neistinit termometar je stalno deset stupnjeva prevruć.
Istinitost također ovisi o preciznim tumačenjima rezultata.
Ako ljudi netačno kažu šta rezultati testa znače,
test bi tad imao problem sa istinitošću.
Isto kao što ne bismo od lenijara očekivali
da nam prikaže koliko je slon težak,
ili šta je imao za doručak,
ne možemo očekivati da nam samo standardizovani testovi
pouzdano kažu koliko je neko pametan,
kako će se diplomate snaći u komplikovanoj situaciji,
ili koliko bi hrabar neki vatrogasac mogao biti.
Tako da standardizovani testovi nam pomažu da saznamo malo o velikom broju ljudi
u kratkom vremenskom intervalu,
ali oni nam ne mogu mnogo reći o pojedincu.
Mnogi društveni naučnici brinu se da rezultati testova često završe u pometenim
i često u negativnim promjenama kod ispitanika,
ponekad sa dugoročnim životnim posljedicama.
Ali ne moženo kriviti testove.
Na nama je da koristimo prave testove za prave poslove,
i da ispravno prikažemo rezultate.