Semmilyen más szervhez,
talán az ember életében semmilyen más tárgyhoz
nem kapcsolódik annyi metafora és jelentés, mint az emberi szívhez.
A történelem során
a szív az érzelmi élet jelképévé vált.
Sokan úgy gondolták, hogy itt található a lélek,
az érzelmek tárháza.
Maga a szó "emóció" a francia "émouvoir",
magyarul "felkavar" szóból ered.
És talán logikus is, hogy az érzelmek egy olyan szervhez köthetők,
amelynek jellemzője a heves mozgás.
De mi ez a kapcsolat?
Ez valóságos vagy csupán metaforikus?
Szívspecialistaként
ma azért vagyok itt, hogy elmondjam, ez a kapcsolat valóságos.
Az érzelmeknek, ahogy majd látni fogják,
lehet közvetlen fizikai hatása az emberi szívre.
De mielőtt belevágnánk,
beszéljünk egy kicsit a metaforikus szívről.
Az érzelmi szív jelképes ábrázolása a mai napig változatlan.
Ha megkérdezzük az embereket, milyen képet kapcsolnak a szerelemhez,
nem kérdés, hogy a Valentin-szív lesz az első, ami eszükbe jut.
A szív forma, más néven kardioid,
gyakori a természetben.
Számos növény levelének, virágának, magjának van ilyen formája,
beleértve a csészekórót, (szilfium),
melyet a középkorban fogamzásgátlásra használtak,
és lehet, hogy ez az oka, hogy a szív összefüggésbe került
a szexszel és a romantikus szerelemmel.
Bármi is legyen az ok,
a szív a 13. századtól kezdett megjelenni a szerelmeseket ábrázoló festményeken.
Idővel az ábrázolás piros színt kapott,
a vér színét,
a szenvedély jelképét.
A római katolikus egyházban
a szív forma Jézus Szent Szíveként vált ismertté.
Tövisekkel és éteri fénnyel feldíszítve
a megváltó szeretet jelképévé vált.
Ez az asszociáció a szív és a szerelem között kiállta a modernitás próbáját is.
Amikor Barney Clark, nyugalmazott fogorvos vég stádiumú szívelégtelenséggel
megkapta az első állandó műszívet Utahban 1982-ben,
39 éves felesége állítólag azt kérdezte az orvosoktól:
"Tud majd még ezután is szeretni engem?"
Ma már tudjuk, hogy a szív nem a szerelem forrása
vagy bármely más érzelemé, önmagában;
a régiek tévedtek.
És mégis, egyre inkább arra jutunk,
hogy a szív és az érzelmek közötti kapcsolat nagyon szoros.
Lehet, hogy érzéseink nem a szívünkből erednek,
mégis erőteljesen érzékeny rájuk.
Bizonyos értelemben érzelmi életünk nyilvántartása
a szívünkben van vezetve.
Például a félelem és bánat komoly sérüléseket tud okozni a szíven.
A nem akaratlagos folyamatokat, így pl. a szívverést szabályozó idegek
érzékelik a szenvedést,
és elindítanak egy nem odaillő "üss vagy fuss" választ,
amely beindítja a véredények összeszűkülését,
heves szívverést okoz,
és megemeli a vérnyomást
károsodást eredményezve.
Más szóval,
mindinkább egyértelmű,
hogy a szívünk különösen érzékeny érzelmi rendszerünkre,
ha úgy tetszik, metaforikus szívünkre.
Van egy szívrendellenesség, melyet először két évtizeddel ezelőtt ismertek fel,
amelyet "takotsubo kardiomiopátiának" vagy "megtörtszív-szindrómának" hívnak,
amikor is a szív erős stressz vagy bánat hatására hirtelen meggyengül,
így például egy szakítás vagy egy szerettünk halála után.
Ahogy a képek mutatják, a középsőn a gyászoló szív
másként néz ki, mint a baloldalin, a normál szív.
Érzéketlennek mutatkozik,
és gyakran a takotsubohoz hasonló formára fúvódik,
ahogy a jobboldalon látható,
ami egy japán edény széles hassal és szűk nyakkal.
Nem tudjuk pontosan, hogy ez miért történik,
és a tünet általában pár héten belül elmúlik.
Azonban az akut időtartamban
szívelégtelenséget,
életveszélyes szabálytalan szívműködést,
vagy éppen halált okozhat.
Például egy idősebb betegem férje
nem régiben halt meg.
Szomorú volt, természetesen, de elfogadta.
Talán egy kicsit meg is könnyebbült.
Hosszan tartó betegsége volt a férjének; demencia.
De egy héttel a temetés után ránézett férje képére
és könnyekben tört ki.
És akkor mellkasi fájdalom jelentkezett nála, valamint ezzel együtt, légszomj,
nyaki erei kitágultak, homloka megizzadt,
észrevehetően zihált, ahogy ült a széken.
A szívelégtelenség összes tünete megjelent.
Felvették a kórházba,
ahol egy ultrahangos vizsgálat igazolta, amit gyanítottunk:
szíve le volt gyengülve a normál kapacitás kevesebb mint felére,
és a takotsubo jellegzetes alakjára fúvódott.
De semmilyen más eredménye nem volt rossz,
sehol semmi jele nem volt elzáródott artériának.
Két héttel később érzelmi állapota visszatért a normál állapotba,
és ahogy egy ultrahangos vizsgálat igazolta,
a szíve is.
A takotsubo kardiomiopátia sokféle stresszhelyzettel összefüggésbe hozható,
beleértve a nyilvánosság előtti beszédet,
(Nevetés)
(Taps)
otthoni vitát, veszíteni szerencsejátékon,
még egy meglepetés szülinapi bulit is.
(Nevetés)
Összefüggésben lehet még a társadalmat széles körben érintő eseményekkel is,
mint pl. egy természeti katasztrófával.
Például 2004-ben
egy erőteljes földrengés sújtotta Japán legnagyobb szigetének egy térségét.
Több, mint 60 ember halt meg és ezrek sérültek meg.
A katasztrófa tetőpontján
a kutatók azt találták, hogy a takotsubo kardiomiopátia
huszonnégyszeresére nőtt a térségben egy hónappal a földrengés után,
összehasonlítva az előző év hasonló időszakával.
Az eseteknél szoros összefüggés volt
a lakóhely és az azt érintő rengés erőssége között.
Majdnem minden esetben a páciens közel lakott az epicentrumhoz.
Érdekes módon a takotsubo kardiomiopátia örömteli események után is megjelenik,
de a szív úgy tűnik, másként viselkedik,
például középtájon fúvódik fel, nem a szívcsúcson.
Különböző érzelmi okok miért eredményeznek különböző változásokat a szívben,
rejtély.
De ma, mintegy ókori filozófusainkat is elismerve elmondhatjuk
hogy még ha az érzelmek nem is a szívünkben lakoznak,
az érzelmi szív meglepő és rejtélyes módon
átfedésben van
biológiai párjával.
A szív tüneteiről, beleértve a hirtelen halált is,
régóta úgy tartják, akkor jelentkeznek, ha az egyén intenzív érzelmi zavart
vagy felfordulást él meg metaforikus szívben.
1942-ben
Walter Cannon, a Harvard pszichológusa "Vudu halál" címmel publikált egy cikket,
melyben félelem okozta haláleseteket ír le azoknál,
akik elhitték, hogy elátkozták őket,
például boszorkány doktorok, vagy tiltott gyümölcsöt ettek.
Sok esetben az áldozatok reményüket vesztve, holtan estek össze a helyszínen.
Ami közös ezekben az esetekben, az az áldozatok meggyőződése,
hogy van egy külső erő, amely képes a halálukat okozni,
és amely ellen küzdeni erőtlenek.
Az irányítás hiányának érzete, Cannon feltételezése szerint,
valóságos fizikai tüneteket eredményez,
melyben a véredények olyan mértékben húzódnak össze,
hogy a vér térfogata súlyosan lecsökken,
a vérnyomás leesik,
a szív súlyosan legyengül,
és az oxigénhiány jelentős szervi károsodást okoz.
Cannon úgy gondolta, hogy a vuduhalál
csak a bennszülött vagy "primitív" emberekre korlátozódik.
De az évek során ilyen elhalálozások
a modern embernél is megjelentek.
Jelen korunkban megfigyelhetőek házastárs vagy testvér gyásza miatti halálesetek.
Az összetört szív szó szerint és jelképesen is halálos.
Ezek az összefüggések igazak akár még az állatokra is.
1980-ban a Science-ben közreadott nagyon érdekes tanulmány arról szól,
hogy kutatók magas koleszterin tartalmú étrenden tartottak nyulakat ketrecben,
hogy megvizsgálják annak kardiovaszkuláris betegségekre gyakorolt hatását.
Meglepő módon azt találták, hogy egyes nyulakban több betegség alakult ki,
mint másokban, de nem tudták megmagyarázni, hogy miért.
A nyulaknak nagyon hasonló étrendjük, környezetük és genetikai felépítésük volt.
Úgy gondolták, hogy valamilyen összefüggés lehet azzal,
milyen gyakran foglalkoznak velük a laboránsok.
Így tehát a nyulakat két csoportra osztva
folytatták a vizsgálatot.
Mindkét csoportot magas koleszterintartalmú étrenden tartották.
De az egyik csoportban a nyulakat kivették a ketrecből,
kézben tartották, simogatták, beszéltek hozzájuk, játszottak velük,
a másik csoportban pedig a nyulak a ketrecben maradtak,
és magukra voltak hagyva.
Egy év múlva a boncolások kimutatták,
hogy az első csoportból,
akiknek részük volt emberi interakcióban,
60 százalékkal kevesebb aorta megbetegedés alakult ki, mint a másik csoportnál,
annak ellenére, hogy hasonló koleszterin- szintjük, vérnyomásuk és pulzusuk volt.
Manapság a törődés a szívvel egyre kevésbé a filozófusok területe,
akik hosszasan időznek a szív metaforikus jelentésén,
hanem mindinkább a hozzám hasonló orvosok szakterülete,
akik technológiai vívmányokat használnak, még ha csak egy évszázada is,
mert a szívnek az emberi kultúrában kiemelkedő státusza volt,
tabuként kezelték.
Idővel, a szív átalakult
metaforákkal és értelemmel átitatott majdnem természetfeletti tárgyból
egy szerkezetté, amelyet manipulálni és irányítani lehet.
De itt a kulcs:
ezeket a manipulációkat, most már értjük,
ki kell egészíteni az érzelmi életre való odafigyeléssel,
melyet több ezer éve gondolnak úgy, hogy a szívben lakozik.
Vegyük például a Életmód-szív kísérletet, (Lifestyle Heart Trial),
melyet a Britt lapban, a The Lancetben adtak közre 1990-ben.
Negyvennyolc páciens enyhe vagy komoly koszorúér betegséggel
véletlenszerűen lett beutalva szokásos kezelésre
vagy alapos életmódváltásra, alacsony zsírtartalmú vegetáriánus étrenddel,
egyszerű aerobik gyakorlatokkal,
pszichológusi csoportterápiával
és stressz-kezelő tanácsokkal.
A kutatók azt találták, hogy az életmód pácienseknél
közel öt százalékos koszorúér-lerakódás csökkenés volt megfigyelhető.
Másrészről a kontroll pácienseknél
öt százalékkal több koszorúér-lerakódás volt egy év múlva,
és 28 százalékkal több öt év múlva.
Náluk megduplázódott a szívvel kapcsolatos események aránya is,
mint például a szívroham, koszorúér bájpassz műtét
és a szívvel összefüggő halálesetek.
És akkor itt egy érdekes tény:
néhány beteg az első csoportból alkalmazta az étrendet és az edzéstervet,
amely majdnem olyan intenzív volt, mint az intenzív életmód csoportban.
Szívbetegségük ennek ellenére is továbbfejlődött.
Csak az étrend és az edzés nem volt elég a koszorúér betegség visszaszorításához.
Mind az egy- és ötéves nyomon követésnél
a stresszkezelés erősebb befolyást mutatott
a koszorúér betegség visszafordításánál,
mint az edzés.
Nem kétség, hogy ez és a hasonló vizsgálatok csekélyek,
és persze az összefüggés nem bizonyítja az ok-okozatiságot.
Minden bizonnyal lehetséges, hogy a stressz egészségtelen szokásokhoz vezet,
és ez a valódi ok a megnövekedett keringési kockázatokban.
De ahogy a dohányzás és a tüdőrák közötti összefüggés esetén,
amikor annyi tanulmány ugyanazt mutatja,
és amikor vannak olyan folyamtok, amelyek magyarázzák az ok-okozatiságot,
önfejűségnek tűnik tagadni, hogy a kapcsolat létezik.
Amire sok más doktor is következtet,
és én is rájöttem szívspecialistaként majd' két évtized alatt:
az érzelmi szív meglepő és rejtélyes módon
kereszteződik biológiai párjával.
Mégis az orvostudomány ma is úgy tekint a szívre, mint egy gépre.
Ennek a felfogásnak sok előnye van.
A kardiológia, a szakterületem,
kétségkívül az egyik legnagyobb sikertörténet a tudomány világában
az elmúlt 100 évben.
Sztent (speciális drótháló), szívritmus-szabályozó, defibrillátor,
bájpassz műtét, szívátültetés --
mindezek a dolgok a II. világháború után fejlődtek ki vagy lettek feltalálva.
Azonban lehetséges,
hogy a megközelítésünk behatárolja, amire a tudományos orvoslás képes lenne,
hogy legyőzzük a szívbetegségeket.
Tény, hogy a keringéssel összefüggő elhalálozás csökkenésének aránya
jelentősen lassult az elmúlt évtizedben.
Egy új tudományos szemléletre kell váltani,
hogy folytatni tudjuk azt a fejlődést, amelyhez hozzászoktunk.
Eszerint a pszichoszociális tényezőknek előtérben és központban kell lenniük
a szívproblémákról való gondolkodásunkban.
Nem vagyunk könnyített pályán,
és ez jócskán felfedezetlen terület.
Az Amerikai Szív Szövetség még nem tette listájára az érzelmi stresszt,
mint kulcsfontosságú kockázati tényezőt a szívbetegségek szempontjából,
talán részben, mert a koleszterinszint sokkal egyszerűbben csökkenthető
mint az érzelmi vagy társadalmi törés.
Van egy jobb mód, talán,
ha felismerjük, amikor azt mondjuk "összetört szív",
néha tényleg összetört szívről beszélünk.
Kell, kell, hogy több figyelmet szánjunk az érzelmek erejére és fontosságára,
amikor a szívünk egészségéről gondolkodunk.
Az érzelmi stressz, ahogy ráébredtem,
gyakran élet-halál kérdése.
Köszönöm.
(Taps)