Acesta e momentul exact
în care am început să creez Şcoala de tâmplărie.
Şcoala de tâmplărie e un loc în care copiii pot folosi beţe
şi ciocane şi alte obiecte periculoase
cu încredere.
Încrederea că nu se vor răni
şi încrederea că nu îi vor răni pe alţii.
Şcoala de tâmplărie nu foloseşte o programă stabilită
și nu există teste.
Nu încercăm să învăţăm pe nimeni anumite lucruri.
Când ajung, copiii sunt puşi în faţa multor lucruri:
lemne, cuie, sfoară şi roţi
şi multe scule, scule adevărate.
E o experienţă de şase zile antrenantă pentru copii.
Şi în acest context le putem oferi copiilor timp,
ceva care pare că e în cantităţi limitate
în vieţile lor mult prea planificate.
Obiectivul nostru e să ne asigurăm că atunci când pleacă
au un simţ mai dezvoltat despre cum se fac lucrurile
decât atunci când au ajuns,
şi o înţelegere interioară
că poţi rezolva lucruri prostindu-te.
Nimic nu iese aşa cum e planificat... niciodată.
(Râsete)
Şi copiii învaţă curând că toate proiectele ies anapoda...
(Râsete)
şi se obişnuiesc cu ideea că fiecare pas
dintr-un proiect e un pas mai aproape
de dulcele succes
sau de eşecul voios.
Începem de la desene şi schiţe.
Şi uneori facem planuri reale.
Uneori începem pur şi simplu să construim.
Construirea e miezul experienţei.
Lucrând efectiv, complet absorbit
şi complet implicat în problema de faţă.
Robin şi cu mine, în calitate de colaboratori,
păstrăm schiţele proiectelor
până aproape de finalizare.
Succesul se află în proces.
Iar eşecurile sunt sărbătorite şi analizate.
Problemele devin puzzle-uri
şi obstacolele dispar.
Când ne confruntăm cu probleme
deosebit de dificile sau complexe,
apare un comportament foarte interesant:
decorarea.
(Râsete)
Decorarea proiectului neterminat
e un fel de incubare conceptuală.
Din aceste interludii ies informaţii valoroase
şi abordări uimitoare pentru rezolvarea problemelor
care îi frustrau cu câteva minute înainte.
Toate materialele sunt disponibile pentru utilizare.
Chiar şi banalele pungi de cumpărături de plastic pe care le detestăm
pot deveni un pod
mai puternic decât ar putea oricine să-şi închipuie.
Şi lucrurile pe care le construiesc
îi uimesc chiar şi pe ei.
(Video) Trei, doi, unu, start!
Gever Tulley: Un montagne russe construit de copii de şapte ani.
(Video) Ura!
(Aplauze)
Gever Tulley: Vă mulţumesc! A fost o plăcere deosebită.
(Aplauze)