Било да сте свесни тога или не,
као сурфер, ви владате сложеном физиком.
Наука о сурфовању почиње
чим ваша даска и ви додирнете воду.
Величина даске и њена лагана конструкција омогућавају потискивање доста воде.
Са друге стране, плутајућа сила
једнака тежини потиснуте воде гура навише,
неутралишући вашу и тежину ваше даске.
На овај начин ви плутате док чекате да завеслате ка таласу.
А шта заправо чекате?
Савршени талас, наравно.
Попут осталих таласа у физици,
морски таласи представљају пренос енергије.
Ветрови над океанима убрзавају честице воде у близини површине,
узрокујући све већа мрешкања која на крају постају таласи.
На ова одступања од равне површине утиче гравитација
која покушава да врати површину у њено првобитно равно стање.
Док се таласи затим крећу кроз воду,
честице гурају и вуку своје суседе притиском који је изазвао талас,
а ови покрети шире енергију кроз воду у складу са кретањем таласа.
Кретање ових честица
је доста ограничено у односу на свеукупно кретање таласа.
У близини обале,
плиће морско дно омета кретање таласа
ограничавајући их на мању област него што је отворено море,
концентришући енергију таласа близу површине воде.
Ако је топографија морске обале равна и глатка,
таласи ће се преламати тако
да ће приликом приближавања обали ићи паралелно са њом.
Ово је пресудни тренутак.
Како се талас приближава,
брзо окрећете даску у истом правцу
и веслате да бисте достигли његову брзину.
Ваша даска образује угао са површином воде,
и тако се ствара динамички притисак на њено дно,
потискујући вас и вашу даску ван воде,
тако да клизите површином.
Истовремено,
увећан потисак напред вас чини стабилнијим,
што вам дозвољава да стојите и сурфујете на таласу.
Сада сте ухватили талас,
и клизите низ његов предњи део паралелно са обалом.
Пераја на дасци вам дозвољавају да мењате брзину и правац
премештањем тежине.
Изнад вас је врх таласа,
где честице воде имају највеће убрзање.
То их присиљава да се крећу брже од таласа испод,
па избијају напред пре него што падну под утицајем гравитације.
Ово обликује карактеристична извијања или млазове таласа
приликом разбијања о обалу.
Понекада то извијање може потпуно затворити део таласа,
тако да формира покретну водену цев познату као буре.
Због неправилности морског дна и саме избочености,
мали број буради траје колико и легендарна 27 секунди дуга вожња уз обалу Намибије.
Али многи који су успели да уђу у буре
кажу да време пролази другачије унутра,
што чини то искуство најмагичнијим доживљајем за једног сурфера.
Наравно, нису ни све плаже исте.
Подводни кањони или формације стена далеко од обале
на појединим локацијама као што су Назаре у Португалији или Маверик у Калифорнији
преламају енергију надолазећег таласа у једној јединој тачки,
стварајући огромне таласе за којима трагају сурфери широм света.
А неки од ових таласа путују више од недељу дана,
са избочинама које настају на више од 10 000 километара удаљености од обале.
Таласи на којима се сурфује у сунчаној Калифорнији
су можда настали у олујним морима у близини Новог Зеланда.
Тако, док можда не размишљате о климатским шемама у Јужном Тихом океану,
тектонској геологији или механици флуида,
уметност хватања савршеног таласа се ослања на све ово и више.
А таласи по којима сурфујемо, створени ветром,
су само један видљиви део непрекидне осцилације енергије
која је обликовала наш универзум од његовог настанка.