Elég gyakran
veszek részt fitneszórán,
vagy megyek el zenei rendezvényre,
vagy tényleg, akárhová, ahol zene szól a háttérben,
és azon veszem észre magam, hogy élvezem a ritmust
és a dallamokat meg az ütemeket...
Aztán egy kicsit hallgatom a szöveget,
olyan szöveget, ami például alárendelt helyzetbe hoz minket,
amit más összefüggésben nem tolerálnánk.
És megdöbbent, milyen mértékben normalizáljuk a szexizmust kultúránkban.
Hallgatom a zenét, és úgy érzem,
nem a saját elnyomásom hangjára akarom magam jól érezni.
Tudják, a zene a kommunikáció egyik legerősebb formája,
mert egy időben képes felemelni vagy elnyomni.
A zene gondoskodik az érzelmekről. A zene gondoskodik a lélekről.
A zene megnyitja a lelkünket.
Megnyitja csatornáinkat, hogy be tudjuk fogadni az információt
valaki más életútjáról,
hogy megértsük a saját szerepünket.
És bár nekem semmi bajom a férfifantáziával,
azzal bajom van,
hogy egy friss tanulmány szerint
az összes zenei producernek csupán 2,6 százaléka nő,
vagyis még ennél is kisebb százalékban jelennek meg
a transzneműek és a meghatározatlan neműek.
És ez miért számít?
Mert ha mi nem ismerjük fel és nem irányítjuk a saját narratívánkat,
valaki más mondja el a saját történetünket helyettünk,
és tévedni fognak:
azokat a mítoszokat állandósítják csak, amelyek visszafognak bennünket.
Nem azért vagyok itt, hogy megmondjam másoknak, hogyan kell zenét csinálni,
hanem azért, hogy biztosítsam és megtervezzem az alternatívát.
Egyik stratégia, amit bevetek a zenémben,
hogy felemelő, energikus, ütősen globális dallamokat készítek,
és dalszövegeket teszek rájuk,
amelyek hitelesen írják le életem tapasztalatait anélkül,
hogy hozzájárulnának bárki elnyomásához.
Vicces ez, mert ugyanilyen okból hunyunk szemet
ennyi problémás szöveg fölött:
mert szeretjük azt, ahogyan a ritmusoktól érezzük magunkat.
Ezt a módszert példázza "Felkontyolt haj" című dalom.
(Zene: "Felkontyolt haj")
(Énekel) Kikapcsoltam a telefonom értesítéseit, így több időm van /
Nem zavarják buborékok tiszta lelkiállapotom /
Egy dolgot tudni kell, nem azért vagyok itt, hogy megfeleljek /
Haj felkötve, rendesen csinálom / Az én időm nem a te tulajdonod /
Produktív vagyok mint a petefészkeim, hejj! /
Engedj egy felnőtt lányt lélegezni, alapvető jogokat és szabadságot /
Hadd legyek mentes a bizonytalanságtól, melyet a világ rám vetít /
Kérlek, ne zavarj, amikor összpontosítok /
A jövő egy nő, ezt már tudod /
A végsőkig harcolok a korrupció ellen /
Megjelentem a felkontyolt hajammal, miután ezt megírtam /
Jövök, felkontyolt hajjal, felkontyolt hajjal, jövök, jövök.
Felkontyolt hajjal jövök. Felkontyolt hajjal jövök, jövök.
Felkontyolt hajjal jövök. Felkontyolt hajjal jövök, hééé.
Felkontyolt hajjal jövök.
(Zene vége)
Szeretném, ha folyamatosan szexpozitív, gyönyörű zenét csinálnánk
az örömről és a szabadságról.
Azt akarom, hogy fogadjuk el saját örömünket éppúgy,
mint a saját fájdalmunkat.
Azt akarom, hogy ünnepeljük
hiteles, árnyalt emberi létünk
többdimenziós aspektusait,
ahelyett, hogy hamis narratívákat adnánk le, melyek lenézik a szexualitást,
és inkább elfogadva vagy szeretve érezzük magunkat.
És egy másik stratégia, amit bevetek a zenéimben
a minket körülvevő nőgyűlölet leküzdésére,
hogy vizuálisan ábrázoljam azt a világot,
amelyben szeretném, ha élnénk.
A "Láss át rajtam" c. dalom videóklippjében,
ami olyan, mint egy hangulatos, furcsa, elektronikus R'n'B dal,
kiválasztottam két kedves barátomat, Aniát és Dejhát,
hogy játsszák el a szerelmesek szerepét, mert a való életben is házasok.
De ami a filmen nem láthatót az az, hogy a kamera mögött is ők állnak:
a teljes videó megtervezése és rendezése az ő munkájuk.
(Videó) (Énekel) Hejj, ó,
az érzelmeim elfáradtak.
MG: A zenének biztonságosnak és mindenki számára hozzáférhetőnek kell lennie.
Nem arról van szó, hogy elveszítjük a szexuális vonzerőt
vagy az intenzitást, ami a zenében van,
hanem arról, hogy az üzenetünk
gyengédséggel és pozitivitással hassa át a zenét.
ami motivál, és kihívást jelent.
Nekünk, zenészeknek feltétlenül felelősségünk,
hogy ne olyan zenét készítsünk, amitől erőtlennek érezzük magunkat,
és hogy a hallgatók is részesei lehetnek a változásnak.
Először ki kell választanunk, mely dalokat akarunk elnémítani,
és melyeket akarunk felhangosítani.
Ki kell mondani: "Tisztelem magam annyira, hogy kijelentsem,
nem akarom ezt hallgatni,
és nem szeretném azt sem, hogy más hallgassa."
Másodsorban egyszerűen megkérdezhetjük magunkat:
"Ez a zene vagy ez az üzenet hozzájárul valaki más elnyomásához?
Miért tolerálom?"
És végül mindannyian dönthetünk úgy,
hogy lejátszási listákat vagy DJ-s zenét készítünk,
ezzel biztosítjuk a megfelelő hangulatot, amelyet abban a pillanatban keresünk,
problémás üzenetküldés nélkül.
Ez miért számít?
Mert pont olyan algoritmusokat épít be a streaming rendszerekbe és a világunkba,
amelyeket hallani akarunk.
Hosszú távú változásokat
és visszacsatolási mechanizmusokat hozunk létre,
amelyek az egész iparra kihatnak.
Ez nem csupán egy kis csoport számára üzenet.
Ez az üzenet mindenkit érint,
mert amikor a legsebezhetőbb nemeket védjük és szabadítjuk fel,
akkor mindenkit felszabadítunk.