Audrey Tang: Glad att vara här,
och god lokal tid, allihop.
David Biello: Så, berätta för oss...
Ursäkta att...
Berätta om digitala verktyg och COVID.
AT: Visst.
Jag är glad att dela med er
hur Taiwan framgångsrikt kunnat bemästra COVID
genom att använda kraften från digitala verktyg för demokrati.
Som vi vet blir demokrati bättre när fler personer deltar.
Och digital teknik förblir ett av de bästa sätten att förbättra deltagande,
så länge som fokus är att hitta gemensam mark,
med andra ord, prosocial media istället för antisocial media.
Och det finns tre nyckelidéer som jag vill dela med mig av idag
om digital demokrati, som är snabb, rättvis och rolig.
Först om den snabba delen.
Många jurisdiktioner började bekämpa coronaviruset först i år,
men Taiwan började förra året.
Förra december när doktor Li Wenliang, Kinas visselblåsare,
postade att det finns nya SARS-fall
blev han utredd och senare straffad
av Kinas polisväsende.
Men samtidigt,
har Taiwans motsvarighet till Reddit, PTT,
någon som kallar sig "nomorepipe"
som återpostar doktor Li:s visselblåsande.
Och våra läkare märkte det här inlägget direkt
och utfärdade ett beslut
att alla ankommande passagerare från Wuhan till Taiwan
måste genomgå hälsokontroll redan dagen efter,
vilket är första dagen i januari.
Och det här säger mig två saker.
Ett, samhället litar på regeringen tillräckligt
för att prata om möjliga nya SARS-epidemier i öppna forum.
Och regeringen litar på folket
tillräckligt för att ta det seriöst och anta att SARS har hänt igen,
något vi alltid har förberett oss för sedan 2003.
Och tack vare det här öppna samhället,
enligt CIVICUS-kontrollen, efter Solrosrörelsen
är Taiwan nu det mest öppna samhället i hela Asien.
Vi åtnjuter samma yttrandefrihet och mötesfrihet
som andra liberala demokratier
men med fokus på att hålla ett öppet sinne
för nyskapande idéer från samhället.
Så kan våra skolor och företag vara öppna ännu idag,
det blev ingen lockdown,
det har gått en månad utan några bekräftade fall lokalt.
Så den snabba delen.
Varje dag håller vårt centrala epidemi-center, CECC,
en presskonferens som alltid direktsänds
och vi jobbar med journalisterna,
de svarar alla frågor från journalisterna
och när det kommer en ny idé från den sociala sektorn
kan vem som helst ringa 1922
och dela den idén med CECC.
Till exempel var det en dag i april
då en ung pojke sade att han inte ville gå till skolan
för hans kompisar skulle skratta åt honom
för han hade bara ett rosa munskydd.
Redan nästa dag
började alla på CECC:s presskonferens använda rosa munskydd,
så att alla lärde sig om könskonventionalism.
Den här typen av snabbt responssystem
bygger förtroende mellan regering och det civila samhället.
Den andra delen handlar om rättvisa.
Att se till att alla kan använda deras sjukförsäkringskort
för att hämta ut munskydd från apoteken.
Vi publicerar inte bara lagerförrådet av munskydd i alla apotek,
6000 av dem,
vi publicerar det var 30:e sekund.
Det är därför våra kommunala hackers, våra digitala civilingenjörer
byggde mer än 100 verktyg som möjliggör för folk att se kartor
eller för blinda personer att prata med röstassistenter.
Alla ges åtkomst till information
om vilka apotek i närheten som fortfarande har munskydd.
Och eftersom den vanliga nationella sjukförsäkringen
täcker mer än 99,9% av sjukvården
kan folk som har symptom
sätta på sig sitt munskydd,
gå till en hälsocentral
med vetskapen att de får rättvis behandling
utan någon ekonomisk börda.
Så man utvecklade en dashboard
som låter alla se att vårt lager faktiskt växer,
och om det finns över- eller underskott,
så att vi utvecklar systemet tillsammans
med apoteken, med hela samhället.
Så baserat på denna analys
visar vi att det var en peak på 70 procent
och resterande 20 procent var oftast unga, som jobbar långa dagar.
När de slutar jobbet var apoteken stängda.
Så vi jobbar tillsammans med livsmedelsaffärer
så att man kan hämta ut munskydd när som helst,
24 timmar om dygnet.
Så vi säkerställer rättvisa
baserat på feedbacken från den digitala demokratin.
Slutligen vill jag medge att det här är en stressig tid.
Folk känner sig rädda, arga,
det är mycket panikköp,
många konspirationsteorier i alla ekonomier.
Och i Taiwan
är vår motstrategi mycket enkel.
Den kallas "humor framför rykte".
När det var panikköp av näsdukar till exempel,
gick det ett rykte som sade:
"Åh, vi stimulerar massproduktion,
det är samma material som näsdukar
så snart blir det slut på näsdukar".
Och vår statsminister visade en bild i form av en meme,
som jag bara måste dela med er,
med mycket stora bokstäver.
Han visar sin rumpa,
vickar på den lite grann,
och den stora texten säger:
"Var och en av oss har bara ett par skinkor".
Och självklart visar den seriösa tabellen
att näsdukar kom från Sydafrikanskt material
medan munskydd kom från lokalt material,
och det är ingen risk att ökad produktion av det ena
skulle skada produktionen av det andra.
Så den blev fullständigt viral.
Och på grund av det ebbade panikköpandet ut
på en dag eller två.
Till slut upptäckte vi att den som spred ryktet från första början
var försäljaren av näsdukar.
Och det här är inte den enda chocken på sociala medier.
Varenda dag
blir den dagliga presskonferensen översatt
av taleshunden för hälso- och välfärdsdepartementet,
som översätte många saker.
Till exempel, vårt fysiska avståndstagande formuleras som:
"Om du är utomhus, håll två hundlängders avstånd,
om du är inomhus, tre hundlängders avstånd", och så vidare.
Och regler kring handtvätt, och så vidare.
Eftersom allt det här går viralt
måste vi se till att saklig humor sprids snabbare än rykten.
Och de fungerar som ett vaccin, som medicinering
så att när folk ser konspirationsteorierna
blir R0-värdet av det under 1
vilket betyder att de idéerna inte sprids.
Jag har bara en genomgång på fem minuter,
resten går till er frågestund
men läs gärna mer
om Taiwans strategi mot corona
på taiwancanhelp.us.
Tack.
DB: Det är fantastiskt.
Och jag älskar detta "humor mot rykte".
Problemet här i USA är kanske
att ryktena verkar färdas snabbare än någon respons,
humorösa eller ej.
Hur bemästrar ni den aspekten i Taiwan?
AT: Vi upptäckte att, självklart,
humor betyder underförstått att det finns en överföring
av upprördhet, av ilska.
Som ni kan se, till exempel i vår statsministers exempel
driver han med sig själv.
Han skämtar inte på andras bekostnad.
Och det här var nyckeln.
För folk tycker det är jätteroligt,
de delar det,
men utan ondskefullt uppsåt.
Folk kommer ihåg nyttolasten,
tabellen om material som används för att producera munskydd,
mycket lättare.
Om de gör ett skämt som exkluderar grupper i samhället
så skulle den gruppen självklart bli förargad
och då skapar vi splittringar
snarare än prosocialt beteende.
Så humorn på ingens bekostnad,
ingen samhällsgrupp exkluderad,
det var nyckeln tror jag.
DB: Det är fantastiskt
också för att Taiwan har så nära band med ursprungsplatsen för det här.
AT: Folkrepubliken Kina.
DB: Fastlandet.
Med tanke på de nära ekonomiska banden,
hur överlever ni den typen av splittring?
AT: Jag menar att i detta nu,
nästan en månad utan några bekräftade fall lokalt,
så går det bra.
Och det vi gör är, i grunden,
att reagera snabbare än någon annan.
Vi började reagera förra året,
medan nästan alla andra reagerade i år.
Vi försökte varna världen förra året, men ändå ...
Så i vilket fall
är poängen att om man börjar tidigt nog
så vet man att gränskontrollen
blir huvudplatsen för karantän för alla återvändande resenärer,
istället för att vänta till en spridning i samhället
där ännu mer inskränkande metoder på mänskliga rättigheter
antagligen måste användas på ett eller annat sätt.
Så i Taiwan har vi inte deklarerat en nödsituation.
Grundlagen gäller oupphörligen.
Varje åtgärd som regeringen därför vidtar
kan också tillämpas utanför corona-tider.
Det tvingar oss att utvecklas.
Ungefär som föreställningen att "vi är en öppen liberal demokrati"
hindrade oss från att göra nedstängningar.
Därför utvecklade vi humor mot rykte
för den enkla vägen ut, borttagning av yttranden online,
är inte tillgänglig för oss.
Vår modells kännetecken, inga nedstängningar,
hindrade oss också från att göra några
alltför integritetskränkande responssystem.
Så vi måste improvisera vid gränsen,
och se till att vi har tillräckligt många
karantänhotell eller så kallade digitala stängsel,
där din telefon är ansluten till närliggande centraler
och de ser till att om den går utanför en radie på 15 meter eller så,
så skickas ett SMS till föreståndarna eller till polisen och så vidare.
Men eftersom vi fokuserar alla dessa åtgärder till gränsen
så kan den stora majoriteten leva ett normalt liv.
DB: Låt oss prata om det lite grann.
Så gå igenom de digitala verktygen
och hur de anpassades för COVID.
AT: Ja.
Det finns tre delar som jag just sammanfattade.
Den första är det kollektiva intelligenssystemet.
Genom online-forum
som vi designade med avsaknad av svarsknappar,
för vi ser att när det finns svarsknappar
så fokuserar folk på varandras ansikten istället för på texten
och utan svarsknappar
kan man få kollektiv intelligens
att jobba fram ett grovt samförstånd kring vart man är på väg
med responsstrategierna.
Så vi använder många slags ny teknik,
till exempel Polis,
vilket är i grunden ett forum som låter dig rösta för eller emot
varandras känslor,
men med realtids-grupperingar,
så att om du går till cohack.tw
ser du sex sådana konversationer
som pratar om hur man ska skydda de mest utsatta personerna,
hur göra en smidig övergång,
hur göra en rättvis fördelning av förråd och så vidare.
Och folk kan göra sina idéer hörda
och rösta för eller emot andras idéer.
Men knepet är att vi visar folk de främsta splittrande åsikterna
och de främsta gemensamma,
och vi använder bara de idéer
som kan övertyga alla olika åsiktsgrupper.
Så folk uppmuntras att posta mer sovrande, mer nyanserade idéer
och de upptäcker att på slutet av konsultationen,
att alla faktiskt håller med om det mesta,
med sina grannar kring de flesta frågor.
Och det är det vi kallar det sociala mandatet,
det demokratiska mandatet,
som sedan informerar vår utveckling av anti-coronavirus-strategin
och hjälper världen med sådana verktyg.
Så detta är den första delen,
det kallas att måttfullt lyssna efter ett grovt samförstånd.
Den andra delen som jag redan tagit upp är distribuerad databasteknik,
där alla kan gå till ett närliggande apotek,
visa upp sitt försäkringskort, köpa nio munskydd, tio om du är ett barn
och se det apotekets lagernivå på sin telefon
faktiskt sjunka med nio eller tio inom några minuter.
Och om det ökar med nio eller tio
så ringer man självklart 1922
och rapporterar att något skumt pågår.
Men det här är deltagande ansvarsskyldighet.
Det här publiceras var 30:e sekund.
Så alla håller varandra ansvariga
och det ökar förtroendet massivt.
Och slutligen, den tredje, den om humor mot rykte.
Jag tror att det viktiga att se här
är att när det pågår en trendande desinformation eller konspirationsteori
så svarar man med ett humoristiskt paket
inom två timmar.
Vi har upptäckt, om vi svarar inom två timmar
ser fler människor vaccinationen istället för konspirationsteorin.
Men om man svarar fyra timmar eller en dag senare
så är loppet förlorat.
Man kan inte kontra det med humor längre,
man måste bjuda in personen som spred de meddelandena
till en gemensam workshop.
Men vi är okej med det också.
DB: Din fart är otrolig.
Jag ser att Whitney är med oss och har några frågor.
Whitney Pennington Rodgers: Det stämmer,
vi har några redan från publiken.
Hej där, Audrey.
Och vi börjar med en från vår gruppmedlem Michael Backes.
Han undrar hur länge har humor mot rykte varit en strategi
som ni har använt?
Ursäkta mig.
"Hur länge har humor mot rykte-strategin använts?
Använde ni er av komiker för att skapa humorn?"
AT: Ja, definitivt.
Komiker är våra mest värdefulla kollegor.
Och varje departement har ett team av vad vi kallar delaktighets-tjänstemän
ansvariga för att skapa engagemang inom trendande ämnen.
och det är en grupp med mer än 100 personer nu
Vi träffas varje månad och även varannan vecka
gällande specifika ämnen.
Så har det varit sedan sent 2016,
men det var inte förrän vår förra talesperson, Kolas Yotaka,
gick med för runt ett och ett halvt år sen
som professionella komiker kom med i gruppen.
Innan dess handlade det mer om att bjuda in de personer som postade
citat som: "Vårt deklarationssystem är explosivt ovänligt",
och trendar,
så innan dess bjöd DT-männen bara in dom personerna.
Alla som klagar
på finansministerns deklarationssystem
blir inbjudna till ett samarbete om det deklarationssystemet.
Så innan var det så.
Men Kolas Yotaka och statsminister Su Tseng-chang sade
vore det inte bättre och vi når fler människor
om vi lägger till bilder på hundar och katter?
Så det har gjorts i ett och ett halvt år.
WPR: Absolut, jag tror det gör en stor skillnad bara att se dem
utan att vara del av tankeprocessen bakom det.
Och vi har en annan fråga här från G. Ryan Ansin.
Han undrar: "Hur skulle du ranka förtroendenivån
din gemenskap hade innan pandemin
för att regeringen ska ha en chans
att kontrollera krisen ordentligt?"
AT: Jag skulle säga att en gemenskap litar på varandra.
Och det är den digitala demokratins huvudpoäng.
Det handlar inte om att folk litar mer på regeringen.
Det handlar om att regeringen litar mer på folket,
att göra staten synlig för medborgaren,
inte medborgaren synlig för staten
vilket vore en annan regim.
Så att göra staten synlig för folket
skapar inte alltid mer förtroende
för du kan se något fel, något som saknas,
något explosivt ovänligt för användarupplevelsen,
och så vidare, med staten.
Så det leder inte nödvändigtvis till mer förtroende från regeringen.
Ursäkta, från medborgaren till regeringen.
Men det leder alltid till mer förtroende mellan den sociala sektorns aktörer.
Så jag skulle säga att förtroendenivån mellan de
som jobbar med, till exempel,
läkare,
och personer som jobbar med pandemi-respons,
personer som framställer munskydd
och så vidare,
alla dessa personer,
förtroendenivån mellan dem är mycket hög.
Och de litar inte alltid på regeringen.
Men vi behöver inte det för en framgångsrik respons.
Om du frågar en slumpvald person på gatan
kommer de säga att Taiwan presterar så bra tack vare folket.
När CECC säger åt oss att använda munskydd
så använder vi munskydd.
När CECC säger åt oss att inte göra det,
om man håller fysiskt avstånd,
så använder vi munskydd ändå.
Så på grund av det
tror jag att det är förtroendet mellan den sociala sektorns aktörer
som är nyckeln till responsen.
WPR: Jag kommer tillbaka snart med mer frågor,
men jag låter er fortsätta ert samtal.
AT: Härligt.
DB: Tja, helt klart var en del av förtroendet för regeringen
kanske inte där under Solrosrörelsen 2014.
Så berätta för mig om det
och hur det ledde fram till den här digitala transformationen.
AT: Verkligen.
Före mars 2014, om du frågade en slumpvis vald person på gatan i Taiwan
om huruvida det är möjligt för en minister - som mig -
att ha sitt kontor i en park, bokstavligt talat en park,
vem som helst kan gå in och prata med mig i 40 minuter åt gången,
jag finns i parken just nu, det sociala innovationslabbet,
så skulle de säga att det är galet, eller hur?
Inga tjänstemän jobbar så.
Men det berodde på att
hundratals unga aktivister, de flesta av dem studenter,
ockuperade den lagstiftande församlingen den 18 mars 2014,
för att uttrycka sitt oerhörda motstånd mot ett föreslaget handelsavtal med Peking
och det hemlighetsfulla sättet som det trycktes igenom riksdagen
av Kuomintang, det då regerande partiet.
Så motståndarna krävde, helt enkelt,
att det avtalet skulle strykas
och att regeringen skulle införa en mer synlig beslutsprocess.
Och det fick brett stöd av allmänheten.
Det slutade drygt tre veckor senare
när regeringen lovade och gick med på
de fyra kraven gällande insyn i lagstiftningen.
En enkät efter ockupationen
visade att mer än 75 procent var fortsatt missnöjda
med den styrande regeringen,
skildrar förtroendekrisen som var orsakad av bråket om handelsavtalet.
För att täta den här sprickan och kommunicera bättre
med vanliga medborgare
sökte administrationen upp de människor som stödde ockupanterna,
till exempel g0v-samfundet,
som har strävat efter att förbättra regeringsinsyn
genom utvecklandet av open source-verktyg.
Jaclyn Tsai, en minister vid den tiden,
deltog i vårt hackathon
och föreslog grundandet av nyskapande plattformar
med online-samhället för utbyte av policyidéer.
Ett experiment som hette vTaiwan föddes,
som i början använde verktyg som Polis
som tillät "för" eller "emot" utan svarsknapp
som visar folks grova samtycke kring frågor som crowdfunding,
närmare bestämt delägarbaserad crowdfunding,
distansarbete och många andra cyberrelaterade lagstiftningar
som det inte finns något fackförbund eller förening för.
Och det blev mycket framgångsrikt.
De löste Uber-problemet, till exempel,
och nu kan man ringa en Uber -
jag ringde en Uber nu i veckan -
men iallafall, de verkar som taxibilar.
De startade ett lokalt taxibolag, Q Taxi,
därför att folk på plattformen brydde sig om försäkring,
de bryr sig om registrering,
de bryr sig om alla sorters skydd för passagerare, och så vidare.
Så vi ändrade taxiregleringarna
och nu är Uber som vilket taxibolag som helst
tillsammans med de andra kooperativen.
DB: Så man kan säga att ni på ett sätt
crowdsourcar lagar som sedan blir lagar.
AT: Ja, läs mer på crowd.law.
Det är en riktig webbsida.
DB: Vissa kanske skulle säga att det här verkar enklare
för att Taiwan är en ö,
att det hjälper er att kontrollera COVID,
att stödja social sammanhållning,
kanske det är ett mindre land än andra.
Tror du att det här kan användas utanför Taiwan?
AT: Tja, först och främst,
23 miljoner människor är ändå ganska många människor.
Det är ingen stad,
som vissa säger, du vet: "Taiwan är en stads-stat".
Tja, 23 miljoner människor, inte direkt en stads-stat.
Och vad jag vill komma till
är att den höga invånartätheten och en blandning av kulturer -
vi har mer än 20 nationella språk -
leder inte nödvändigtvis till en social sammanhållning, som du sade.
Jag tycker snarare det är alla ministrars ödmjukhet
i anti-corona-responsen.
De visade alla en attityd av: "Vi lärde oss saker från SARS" –
många av dem var ansvariga för SARS på den tiden,
men det var klassisk epidemiologi.
Det här är SARS 2.0, det har annorlunda egenskaper.
Och verktygen vi använder är annorlunda,
på grund av den digitala transformationen.
Så vi är här för att lära oss tillsammans med medborgarna.
Vår vicepresident på den tiden,
doktor Chen Chien-jen, en akademiker,
skrev bokstavligt talat textboken om epidemiologi.
Ändå säger han:
"Vad jag ska göra är att spela in ett MOOC online",
en intensivkurs om epidemiologi,
som jag tror hade
mer än 20 000 personer anmälda första dagen,
jag var bland dem,
för att lära mig viktiga idéer
som R0 och den basala spridningen
och hur de olika åtgärderna fungerar,
och sedan bad de folk att vara innovativa.
Om man kommer på ett nytt sätt som vicepresidenten inte hade tänkt på,
bara ring 1922,
så blir din idé nästa dags presskonferens.
Det här är den strategi för samarbetsinlärning
som jag tror, mer än något annat, gjorde social sammanhållning möjlig,
som man säger.
Men det här är mer ett robust civilt samhälle snarare än ett enhetligt.
Det finns ingen enhetlighet alls i Taiwan,
alla har rätt till sina egna idéer,
och alla sociala innovationer,
allt från att använda en traditionell riskokare
till att desinficera munskyddet,
till rosa munskydd, och så vidare,
det finns en mångfald av mycket intressanta idéer
som blir förstärkta av den dagliga presskonferensen.
DB: Det är vackert.
Nu – åh, Whitney är tillbaka,
så jag låter henne ställa nästa fråga.
WPR: Visst, vi har några fler frågor på ingång.
En från vår gruppmedlem Aria Bendix.
Aria frågade: "Hur försäkrar ni er om att digitala kampanjer agerar snabbt,
utan att offra noggrannhet?
I USA fanns en rädsla för att framkalla rädsla för COVID-19
i början av januari".
AT: Det här är en jättebra fråga.
De flesta vetenskapliga idéer om COVID-19 utvecklas, eller hur?
Munskyddens effektivitet, till exempel, är ett mycket bra exempel
för de olika kännetecknen för tidigare luftvägssjukdomar
svarar olika på munskyddet.
Så våra digitala kampanjer
fokuserar på tanken att få igenom det grova samförståndet.
Så egentligen är det en spegling av samhället,
genom Polis, genom Slido, genom den förenade plattformen,
de olika verktyg som vTaiwan har utvecklat.
Vi vet att folk känner ett grovt samförstånd kring saker
och vi svarar till samhället och säger:
"Så här känner ni alla
och det här är vad vi gör för att svara på era känslor."
Och den vetenskapliga enigheten utvecklas fortfarande
men vi vet att, till exempel,
folk känner att användandet av ett munskydd skyddar dig mest
för att det påminner dig om att inte röra vid ansiktet
och tvätta händerna ordentligt.
Och dessa, bortsett från allt annat,
är de två saker som alla håller med om.
Så vi drar bara nytta av det och säger:
"Okej, tvätta händerna ordentligt,
och vidrör inte ansiktet,
och använda munskydd påminner dig om det".
Och det låter oss bryta igenom
den sortens ideologiskt laddade debatter
och fokusera på vad folk i allmänhet håller med varandra om.
På så vis agerar vi snabbt utan att offra vetenskaplig noggrannhet.
WPR: Och nästa fråga hör också ihop med det här känns det som.
Det är en fråga från en anonym gruppmedlem.
"Tror du att några av era policys
kan användas i USA under den nuvarande Trump-regeringen?"
AT: Ganska många, faktiskt.
Vi jobbar med många stater i USA och utomlands
på vad vi kallar "epicentret av diplomatins epicentrum". (Skrattar)
Så vad vi i grunden gör är att,
till exempel så fanns det en chatbot i Taiwan
som låter dig, men framför allt folk i hemkarantän,
fråga chatboten vad som helst.
Och om det finns en vetenskaplig rådgivare
som redan skrivit ett svar på en vanlig fråga
så svarar bara chatboten med det,
men annars ringer de till vetenskapliga rådgivningsnämnden
och skriver ett lättförståeligt svar,
och taleshunden översätter det till en gulligt hundmeme.
Så den här feedbackcykeln
som folk lätt hittar, får åtkomst till och kan fråga en vetenskapsman,
och ett öppet API som tillåter röststyrning
och andra tredjepartsutvecklare att komma med,
tas väl emot i många stater i USA
och jag tror att många implementerar det.
Och innan World Health Assembly, tre dagar innan tror jag,
så höll vi ett möte 14 länder emellan,
ungefär som ett för-WHA,
där vi delade med oss av många små, snabba vinster som denna.
Och jag tror att många jurisdiktioner tog till sig en del av det,
bland annat humor mot rykte.
Många av dom sade
att de tänker anställa komiker nu.
WPR: (Skrattar) Jag älskar det.
DB: Jag hoppas det.
WPR: Det hoppas jag också.
Och vi har en till fråga, som egentligen är en följdfråga,
från Michael Backes, som ställde en fråga tidigare.
"Planerar departementet att publicera sina planer i ett policydokument?"
Det låter som att ni redan delar era planer med folk,
men planerar ni att sätta det på papper?
AT: Självklart.
Ja, och i många dokument.
Så om du går till taiwancanhelp.us,
finns det mesta av vår strategi där,
och den webbsidan är faktiskt crowdsourcad också,
och den visar att mer än fem miljoner
munskydd donerats i humanitärt syfte.
Det är också crowdsourcat.
Folk som har några munskydd hemma
och som inte hämtade ut de ransonerade munskydden,
de kan använda en app och säga:
"Jag vill donera dessa till internationell humanitär hjälp",
och hälften av dem valde att publicera sina namn
så man kan också se namnen på personerna som deltog i detta.
Och det finns också en "Fråga Taiwan allt"-webbsida,
(Skratt)
på fightcovid.edu.tw,
som beskriver alla responsstrategier i ett policydokument,
så kolla in dem.
WPR: Jättebra.
Jag försvinner och kommer tillbaka senare med några andra frågor.
DB: En uppsjö av policydokument, om man säger så.
Jag skulle vilja vända fokus till dig lite grann.
Hur blir en konservativ anarkist digitaliseringsminister?
AT: Tja, genom att ockupera parlamentet, som vi pratade om.
(Skratt)
Mer intressant
skulle jag säga att jag jobbar med regeringen
men aldrig för regeringen.
Och att jag jobbar med folket, inte för folket.
Jag är som en Lagrangepunkt
mellan folkets rörelser på ena sidan
och regeringen på den andra.
Ibland precis emellan,
då jag försöker coacha eller översätta.
Ibland som en punkt i en triangel,
då jag försöker förse båda sidor med verktyg för prosocial kommunikation.
Men alltid med den här idén
om att få ut de gemensamma åsikterna från olika positioner,
från varierande positioner.
Därför alltför ofta
är demokrati uppbyggt som en kraftmätning mellan olika åsikter.
Men under pandemin, under informationsflödet,
under klimatförändring,
under många av dessa strukturella problem
så sätter sig inte virus eller koldioxid ner vid bordet och förhandlar med dig.
Det är ett strukturellt problem som kräver gemensamma värderingar
byggda utifrån olika positioner.
Så det är därför som min arbetsprincip är radikal insyn.
Varje konversation, inklusive den här,
är protokollförd,
inklusive de interna möten jag håller i.
Så du kan se alla de olika mötesprotokollen
på min YouTube-kanal, på Saylt-plattformen,
där folk kan se att efter jag blev digitaliseringsminister
höll jag mer än 1300 möten med mer än 5000 talare
med mer än 260 000 yttranden.
Och varenda en av dom har en URL
som blir ett socialt objekt som folk kan ha en konversation om.
Och på grund av det,
till exempel, när David Plouffe från Uber besökte mig för att lobba för Uber,
på grund av radikal insyn
är han väldigt medveten om det,
så han gjorde alla argument baserade på folkets bästa,
baserade på hållbarhet, och liknande,
för att han vet att de andra sidorna kommer att se hans ståndpunkt
mycket klart och synligt.
Så det uppmuntrar folk att bygga på varandras argument,
istället för att angripa varandras person,
du vet, meriter och liknande.
Så jag tror att det, mer än något annat,
är huvudprincipen för att bevara internets anarkism,
som handlar om, du vet,
ingen kan tvinga någon att ansluta till internet
eller att följa ett nytt internetprotokoll.
Allt måste göras genom att använda ett grovt samförstånd och att köra kod.
DB: Jag önskar att du hade mer motparter runt om i världen.
Kanske du önskar att du hade mer motparter runt om i världen.
AT: Därför är dessa idéer värda att spridas.
DB: Där ser man.
Så en av utmaningarna som kan visa sig med några av de här digitala verktygen
är åtkomst.
Hur ser du på den biten
för folk som kanske inte har det bästa bredbandet
eller den senaste mobiltelefonen eller vad det nu är som kan behövas?
AT: Var som helst i Taiwan,
även på toppen av Taiwan, på nästan 4 000 meters höjd,
Saviah- eller Jadeberget,
är man garanterad 10 megabit per sekund
över 4G eller fiber eller kabel,
för bara 16 amerikanska dollar i månaden, en obegränsad plan.
Och faktiskt är det snabbare på toppen av berget,
färre använder den bandbredden.
Och gör du inte det, är det mitt fel.
Personligen mitt fel.
I Taiwan är bredband en mänsklig rättighet.
Så när vi placerar ut 5G
tittar vi på de platser där 4G-signalen är som svagast,
och vi börjar med de platserna i vår 5G-placering.
Och bara genom att placera ut bredband som en mänsklig rättighet
kan vi säga att detta är för alla.
Att digital demokrati faktiskt stärker demokrati.
Annars skulle vi exkludera delar av samhället.
Och det här gäller också för,
du kan gå till ett center för digitala möjligheter
och hyra en surfplatta som garanterat
tillverkats inom de senaste tre åren,
och sådana saker,
för att även aktivera de olika digitala åtkomsterna
för center för digitala möjligheter, universitet och skolor,
och stadsbibliotek, mycket viktigt.
Och om folk som föredrar att mötas i sitt stadshus,
reser jag personligen till det stadshuset med en 360-kamera
och livestreamar det till Taipei och till andra kommuner,
där den centrala regeringens statstjänstemän kan gå med
i ett anslutet rum,
men att man lyssnar på det lokala folkets agenda.
Så folk möts fortfarande öga mot öga,
vi gör inte detta för att ersätta möten öga mot öga.
Vi för med oss fler aktörer
från centrala regeringen in i de lokala stadshusen,
och vi förstärker deras röster
genom att se till att protokollen, tankekartorna, och sådana saker
sprids via internet i realtid
men vi ber aldrig de äldre att, låt säga,
du måste lära dig maskinskrivning, annars är du inte demokratisk.
Det är inte vår stil.
Men det kräver bredband.
För om du inte har bredband, utan bara väldigt begränsad bandbredd,
måste du använda textbaserad kommunikation.
DB: Det stämmer.
Med åtkomst, förstås,
följer åtkomst för folk som kanske missbrukar plattformen.
Du pratade lite om desinformation
och att använda humor mot rykte.
Men ibland är desinformation mer beväpnad.
Hur bekämpar ni den typen av attacker, egentligen?
AT: Just det, så du menar skadlig desinformation då.
I huvudsak information designad för att med uppsåt orsaka allmän skada.
Och det är inget att skämta om.
Så för det har vi en idé som kallas "notis och allmän notis".
Det här är ett Reuters-foto,
och jag ska läsa den ursprungliga bildtexten.
Bildtexten lyder:
"En tonåring som protesterar mot utlämningslagen i Hong Kong
ses under en marsch för demokrati och reformer i Hong Kong".
Okej, en väldigt neutral rubrik av Reuters.
Men det blev en spridning av skadlig desinformation
förra november,
i upptakten till vårt presidentval,
som visar något helt annorlunda.
Det här är samma foto, som säger:
"Den här 13-åriga boven köpte nya iPhones,
spelkonsoler och märkes-sportskor,
och värvar sina bröder att mörda poliser
och tjänar 200 000 dollar".
Och det här är förstås ett vapen utvecklat för att sprida oenighet,
och för att locka fram ett missnöje med Hong Kong hos Taiwans väljare.
Och för att de vet att det här är huvudfrågan.
Och hade vi försökt slå ner protesten,
vilket inte skulle fungerat,
därför det skulle bara orsakar mer raseri.
Så det blev inte så.
Istället jobbade vi med kontrollanter
och proffsjournalister
för att härleda ursprungsmeddelandet tillbaka till första dagen det postades.
Och det kom från Zhongyang Zhengfawei.
Det är det centrala partiets huvudenhet för politik och juridik,
centrala kommunistpartiet, CCP.
Och vi vet att det är deras Weibo-konto som först gjorde den här nya bildtexten.
Så vi sände ut en allmän notis
hos våra partners i sociala medier,
i stort sett alla av dem,
satte de bara en liten påminnelse
bredvid varje gång den här delas med fel bildtext,
som säger: "Det här kom egentligen från den centrala propaganda-enheten
hos CCP.
Klicka här för att lära mer. För att lära om hela historien".
Och det, märkte vi, det har fungerat,
därför då förstår folk att det här inte är nyheter.
Det här är snarare ett beslagtagande av Reuters nyhet
och ett copyrightbrott
och det är en del av det.
Hur som helst, poängen är att när folk förstår
att den här skildringen var avsiktlig,
så delar de den inte bara spontant.
De kanske delar den, men med en kommentar som säger:
"Det här är vad Zhongyang Zhengfawei försöker göra med vår demokrati".
DB: Det verkar som att några av de globala sociala medierna
har något att lära från notis och allmän notis.
AT: Allmän notis, det stämmer.
DB: Vilket råd skulle du ge
till Twitter och Facebook och LINE and WhatsApp
och allt vad de heter?
AT: Ja.
Precis före valet
sade vi till alla dem
att vi inte inför en lag för att straffa dem.
Däremot delar vi detta enkla faktum
att det finns en norm i Taiwan,
att vi även har en separat avdelning i regeringen,
kontrollavdelningen,
som publicerade kampanjens bidrag och omkostnad.
Och vi insåg plötsligt
att i förra valet, borgmästarvalet,
var det många kandidater
som inte inkluderade reklam på sociala medier
i deras utgifter till kontrollavdelningen.
Så i grunden betyder det att det finns ett separat belopp
av politiska bidrag och omkostnader som undgår allmän granskning.
Och vår kontrollavdelning publicerade beloppen
som rådata,
det vill säga, det är inte statistik
utan individuell bokföring för vem som donerat för vilket ändamål,
när, var,
och undersökande journalister är väldigt glada
för de kan då göra undersökande rapporter
om sambanden mellan kandidaterna
och de som finansierar dem.
Men de kan inte jobba med samma material
från de globala sociala medierna.
Så jag sade: "Det här är mycket enkelt.
Det här är social norm här,
jag bryr mig inte om andra jurisdiktioner.
Antingen följer man den sociala normen som är satt av kontrollmyndigheten
och de undersökande journalisterna,
eller så kanske man möts av sociala påföljder.
Och det här är inte regeringens mandat,
utan det är folket som tröttnat på en svart låda,
och det är en del av Solrosrörelsens krav också.
Så Facebook publicerade faktiskt, i annonsbiblioteket,
jag tror på den tiden en av de snabbaste responsstrategierna,
där alla som har någon form av reklam med vilseledande design
blir upptäckta väldigt fort,
och undersökande journalister jobbar med kommunala teknologer
för att se till att om någon vågar använda sociala medier på ett sådant sätt,
så släpps det en rapport inom en timme som dömer ut det.
Så ingen försökte med det under den förra presidentkampanjen.
DB: Så förändring är möjligt.
AT: Ja.
WPR: Hallå där, vi har några fler frågor från vår grupp.
Det är en anonym fråga
som lyder: "Jag tror att Taiwan är utanför Världshälsoorganisationen helt och hållet,
med ett 130-stegs förberedningsprogram -
utvecklat helt på egen hand -
till vilken grad beror er goda beredskap på
att ni bygger ert eget system?
AT: Lite grann, antar jag.
Vi försökte varna WHO,
men vid det laget -
vi står inte helt utanför, vi har begränsad vetenskaplig åtkomst.
Men vi har ingen administrativ åtkomst.
Och det är annorlunda, eller hur?
Om man bara har begränsad vetenskaplig åtkomst,
såvida inte den andra sidans bästa epidemiolog råkar vara vicepresidenten,
som i Taiwans fall,
gör de inte alltid berättelsen tillräckligt bra
för att omsätta det till politisk handling som vår vicepresident gjorde, eller hur?
Så avsaknaden av administrativ åtkomst, tror jag,
är till nackdel för den globala gemenskapen,
för annars hade folk kunnat reagera som vi gjorde
i början av januari,
istället för att behöva vänta veckor
innan WHO beslutade att det här är någonting,
att det säkert sprids från människa till människa,
att man ska kontrollera resenärer från Wuhan,
vilket de gjorde till slut,
men det var redan två eller tre veckor efter det vi gjorde.
WPR: Det låter logiskt.
DB: Fler vetenskapsmän och teknologer i politiken.
Låter som det är lösningen.
AT: Ja.
WPR: Och sedan har vi en annan fråga här från Kamal Srinivasan
om er återöppningsstrategi.
"Hur gör ni det möjligt för restauranger och affärer att öppna säkert i Taiwan?"
AT: Åh, de stängde aldrig, så... (Skratt)
WPR: Jaså?
AT: Ja, de stängde aldrig,
det var ingen lockdown, det var ingen nedstängning.
Vi gav bara ett enkelt budskap i CECC:s presskonferens,
att det ska införas fysiskt avståndstagande.
Man håller en och en halv meter inomhus
eller använder munskydd.
Och det är allt.
Så det var några restauranger som satte upp röda skynken,
några satte söta teddybjörnar på stolarna, och så vidare,
för att se till att folk spred ut sig,
vissa installerade plexiglas eller plastväggar
mellan sätena.
Olika sociala innovationer är på gång runt omkring.
Och jag tror att de enda affärerna som stängdes under en tid,
för att de inte kunde innovera snabbt nog för att möta dessa regler,
var de intima eskortbarerna.
Men till slut uppfann även de nya sätt
genom att dela ut kepsar med plastskärmar,
som fortfarande lämnar rum för att dricka bakom.
Så de öppnade igen, med den sociala innovationen.
DB: Det är otroligt.
WPR: Det är det, ja, det finns mycket att lära från era strategier där.
Tack, jag kommer tillbaka mot slutet med några sista frågor.
DB: Jag är mycket glad att höra att restaurangerna inte stängdes ner
för jag tycker att Taipei har ett av bästa matutbuden
av någon stad som jag besökt,
så beröm till er för det.
Så den stora frågan när det gäller användandet av digitala verktyg mot COVID
eller digitala verktyg för demokrati
är alltid integritet.
Du pratade om det lite grann,
men jag är säker på att Taiwans medborgare
är kanske lika bekymrade om sin integritet,
särskilt med tanke på den geopolitiska miljön.
AT: Definitivt.
DB: Hur hanterar ni de kraven?
AT: Ja, vi designar med inte bara försvarsstrategi,
som minimering av datainsamling,
men också proaktiva åtgärder,
som integritetsförstärkande teknik.
Ett av topplagen som uppstod från vårt hackathon,
TW-responsen från Polis,
hur man gör smittspårning enklare,
fokuserade inte på smittspårarna,
inte på läkarna, utan på individen.
Så de sade helt enkelt: "Okej, du har en telefon,
du kan mäta din temperatur,
lagra dina rörelsemönster och sådana saker,
men det sparas enbart i din telefon.
Den använder inte ens Bluetooth.
Det sker ingen överföring.
Tekniken använder öppen kod,
du kan kolla den, du kan använda den i flygplansläge.
Och när smittspåraren slutligen meddelar dig
att du är del av en högriskgrupp,
och att de vill ha din kontakthistorik,
kan det här verktyget generera en engångs-URL
som bara innehåller den exakta informationen,
anonymiserad,
som kontaktspårarna vill ha.
Men den kommer inte, som i en traditionell intervju,
fråga dig -
de ställer en fråga, de vill bara veta var du har varit
men du svarar med en sådan precision
att du äventyrar andra människors integritet.
Så kort sagt handlar det om att utveckla
med ett mål att förstärka andra människors integritet,
för personlig data är aldrig riktigt personlig.
Den är alltid social, den är alltid intersektionell.
Om jag tar en selfie på en fest
tar jag oavsiktligen också nästan alla andras
som är på bilden, i närheten, omgivningen och så vidare,
och om jag laddar upp den till en molntjänst,
så förminskar jag faktiskt förhandlingskraften,
yttrandeförmågan hos alla runt omkring mig,
för då blir deras data en del av molnet,
och molnet behöver inte kompensera dem
eller få deras tillstånd.
Så bara genom att utveckla verktygen
med integritetsförstärkning som ett positivt värde,
och inte bara förstärka personens egen integritet,
precis som ett munskydd, det skyddar dig,
men det skyddar också andra, eller hur?
Så om vi utvecklar verktyg efter den principen,
och alltid öppen källkod, och med ett öppet API,
så är vi i ett mycket bättre läge
än med centraliserade eller så kallade molnbaserade tjänster.
DB: Tja, du lever helt klart i framtiden,
bokstavligt talat, antar jag,
med tanke på att det är imorgon bitti hos er.
AT: Tolv timmar.
DB: Ja.
Berätta, vad ser du i framtiden?
Vad kommer härnäst?
AT: Ja, så jag ser coronaviruset som en stor förstärkare.
Om man börjar med ett auktoritärt samhälle,
har coronaviruset med alla nedstängningar med mera,
potential att göra samhället ännu mer totalitärt.
Men om folk sätter sitt förtroende
till den sociala sektorn,
till de sociala innovatörernas idékraft,
så kan pandemin, som i Taiwan,
faktiskt stärka vår demokrati,
så att folk faktiskt känner att alla kan komma på någonting
som förbättrar välfärden inte bara i Taiwan,
men nästan överallt i världen.
Så min poäng här
är att den stora förstärkaren kommer, vare sig du vill eller ej,
men vad samhället kan göra är att göra vad Taiwan gjorde efter SARS.
2003, när SARS kom,
fick vi stänga ett helt sjukhus,
spärra av det på obestämd tid.
Det var väldigt traumatiskt,
alla över 30 års ålder minns hur traumatiskt det var.
Kommunerna
och den centrala regeringen sade många olika saker,
och det är därför som, efter SARS,
författningsdomstolen beordrade den lagstiftande församlingen
att bygga upp systemet som det är idag,
och det är också därför
personer som svarade på den krisen under 2003
byggde ett mycket svarssystem, med årliga övningar.
Så precis som under Solrosrörelsen,
på grund av förtroendekrisen kan vi bygga nya verktyg
som sätter förtroende först.
Jag tror att coronaviruset är chansen för alla som har överlevt
den första vågen
att komma överens om nya normer som underbygger era grundvärderingar,
istället för att anamma okända värderingar i överlevnadens namn.
DB: Ja, låt oss hoppas det,
och låt oss hoppas att resten av världen är lika förberedda som Taiwan
till nästa gång.
När det kommer till digital demokrati
och digitalt medborgarskap,
åt vilket håll tror du att det är på väg,
både i Taiwan och kanske i resten av världen?
AT: Jag har min arbetsbeskrivning här
som jag ska läsa för dig.
Det är bokstavligt talat min arbetsbeskrivning, och svaret.
Den lyder så här:
När vi ser på sakers internet,
låt oss göra det till varelsers internet.
När vi ser på virtuell verklighet,
låt oss göra det till en delad verklighet.
När vi ser på maskininlärning,
låt oss göra det till samarbetande inlärning.
När vi ser på användarupplevelse,
låt oss göra det till en mänsklig upplevelse.
Och när vi än hör, att singulariteten är nära,
låt oss alltid komma ihåg,
att pluraliteten är här.
Tack för att ni lyssnade.
DB: Wow.
Jag måste ge det en liten applåd,
det var vackert.
(Skratt)
En imponerande arbetsbeskrivning.
Så, konservativ anarkist,
digitaliseringsminister, och med den arbetsbeskrivningen -
hyfsat imponerande.
AT: En poetiker, ja.
DB: (Skratt)
Jag har svårt att föreställa mig
ett införande av dessa tekniker i USA,
och det kanske är min pessimism som väger in.
Men har du några hoppfulla ord för USA, nu när vi handskas med COVID?
AT: Som jag nämnde, när SARS pågick i Taiwan
kunde ingen föreställa sig att vi kunde ha CECC och en söt taleshund.
Innan Solrosrörelsen, under en stor protest
var det, tror jag, en halv miljon människor på gatan, kanske mera.
Ingen trodde att vi kunde ha ett kollektivt informationssystem
som använder regeringens data
som ett sätt att bygga upp medborgerlig delaktighet.
Så tappa aldrig hoppet.
Som min favoritsångare, Leonard Cohen - också en poet - gillar att säga:
"Ring de klockor som ännu kan ringa
och glöm den perfekta offergåvan.
Det finns en spricka i allt och det är så ljuset strålar in".
WPR: Wow.
Det är så vackert,
och det känns som det bästa budskapet att lämna publiken med,
och att dela uppfattningen
att alla verkar vara så tacksamma för det du har delat med dig av, Audrey,
och all den viktiga informationen och insynen kring Taiwans strategier.
AT: Tack.
WPR: Och David -
DB: Jag skulle precis säga, tack så mycket för det,
tack för den vackra arbetsbeskrivningen
och för all visdom du delat på ett snabbt och effektivt sätt.
Det var inte bara en idé du delade,
men kanske, jag vet inte, 20, 30, 40?
Jag tappade räkningen där någon gång.
AT: Det kallas Idéer värda att dela,
det är plural.
(Skratt)
DB: Mycket sant.
Tack så mycket för att du har varit med oss.
WPR: Tack, Audrey.
DB: Och jag önskar dig lycka med allt.
AT: Tack, och ha en god lokal tid.
Ta hand om er.