Mulți dintre voi ați văzut, poate, filmul „Marțianul."
Dar pentru cei ce nu l-au văzut, este un film despre un astronaut
blocat pe Marte și despre eforturile sale de a rămâne în viață
până când Pământul trimite o misiune de salvare să-l aducă înapoi.
Din fericire, ei reușesc să restabilească comunicarea
cu personajul, astronautul Watney,
astfel încât el să nu se simtă singur pe Marte până când va putea fi salvat.
În timp ce vizionați filmul, sau chiar dacă n-ați făcut-o,
când vă gândiți la Marte,
probabil vă întrebați cât este de îndepărtată.
Dar lucrul la care poate nu v-ați gândit este,
cum este cu adevărat logistica muncii pe o altă planetă -
traiul pe două planete,
cu oameni pe Pământ și cu vehicule spațiale sau oameni pe Marte?
Deci, gândiți-vă la cum e când ai prieteni, familie și colegi
în California, pe Coasta de Vest sau în alte părți ale lumii.
Atunci când încercați să comunicați cu ei,
vă gândiți probabil, în primul rând, la asta:
stai, ce oră este în California?
Îi voi trezi? Este OK să sun?
Dacă interacționați cu colegii din Europa,
imediat vă gândiți:
Cum coordonezi comunicarea când oamenii sunt la mare distanță?
Noi nu avem oameni pe Marte acum, dar avem vehicule spațiale.
Chiar acum, pe rover-ul Curiosity, este ora 6:10 dimineața.
Așadar, e 06:10 dimineața pe Marte.
Avem patru rovere pe Marte.
Statele Unite au dus patru rovere pe Marte încă de la mijlocul anilor 1990,
și am fost destul de privilegiată să lucrez la trei dintre ele.
Eu sunt inginer de nave spațiale, inginer de operațiuni de nave spațiale,
la Laboratorul Jet Propulsion al NASA din Los Angeles, California.
Iar acești roboți sunt emisarii noștri robotizați.
Ei sunt ochii și urechile noastre, și ei văd planeta pentru noi
până când vom putea trimite oameni.
Deci, noi învățăm cum să operăm pe alte planete, cu ajutorul roverelor.
Așa că, înainte de a trimite oameni, trimitem roboți.
Motivul pentru care există o diferență de timp pe Marte chiar acum,
față de ora noastră
este că ziua pe Marte este mai lungă decât ziua pe Pământ.
Ziua noastră este de 24 de ore,
pentru că atât timp durează ca Pământul să facă o rotație completă
în jurul axei sale.
Așa că ziua noastră este de 24 de ore.
Marte are nevoie de 24 ore și aprox. 40 de minute pentru a efectua o rotație.
Ziua marțiană durează cu 40 min. mai mult decât a Pământului.
Noi, echipele de oameni care operează roverele de pe Marte, ca aceasta,
trăim pe Pământ, dar lucrăm pe Marte.
Așa că trebuie să gândim ca și cum noi suntem de fapt pe Marte, cu roverul.
Treaba noastră, a acestei echipe din care fac parte,
este de a trimite comenzi către rovere să le spună ce să facă în ziua următoare.
Să le spună să circule, să foreze sau orice altceva ce ar trebui să facă.
Așa că în timp ce doarme - și rover-ul doarme noaptea,
deoarece are nevoie să-și reîncarce bateriile
și să se ferească de frigul nopții marțiene.
Deci, doarme.
În timp ce doarme, noi lucrăm la programul lui pentru a doua zi.
Așa că eu lucrez tura de noapte marțiană.
(Râsete)
Așadar, ca să vină la serviciu pe Pământ, la aceeași oră în fiecare zi pe Marte -
cum ar fi, să zicem la ora 17:00,
această echipă trebuie să fie la serviciu la ora 17:00 de pe Marte, în fiecare zi,
adică cu 40 de minute mai târziu în fiecare zi,
pentru a rămâne în sincronizare cu Marte.
E ca și cum te deplasezi cu câte un fus orar în fiecare zi.
Așa că într-o zi vin la 8:00, a doua zi cu 40 de minute mai târziu, la ora 8:40,
a treia zi, cu 40 de minute mai târziu, la 9:20,
următoarea zi la ora 10:00.
Așa că vă mutați câte 40 de minute în fiecare zi,
până veți veni la lucru în miezul nopții -
miezul nopții de pe Pământ.
Așa e ? Deci, vă puteți imagina cât de confuză este situația.
De aceea, am ceasul marțian.
(Râsete)
Angrenajele acestui ceas au fost ajustate mecanic,
astfel încât să ruleze mai lent.
Și nu ne-am dat seama de la început -
am primit acest ceas în 2004,
când lucram cu Spirit și Opportunity, roverele de atunci.
Noi nu au pornit gândindu-ne
că vom avea nevoie de ceasuri marțiene.
Ne-am gândit că avem ora pe computerele noastre
și pe ecranele de control al misiunii, și că ar fi de ajuns.
Da, și nu prea.
Pentru că nu doar lucram după ora de pe Marte,
ci și trăiam de fapt după acea oră.
Erai confuz instantaneu și nu mai știai ce oră e,
deci era necesar un ceas la mână care să-ți spună:
Ce oră e pe Pământ ? Ce oră pe Marte ?
Și nu doar ora ne încurca,
aveam nevoie să comunicăm între noi despre asta.
Un „sol" este o zi marțiană – ați reținut, 24 ore și 40 minute.
Așa că, atunci când vorbim despre ceva ce se întâmplă pe Pământ,
spunem „today” (Rom. astăzi),
iar pentru Marte, noi spunem „tosol."
(Râsete)
„Yesterday” (Rom. ieri) a devenit „yestersol" pentru Marte.
Vă spun, nu ne-am gândit de la început: „Hadeți să inventăm un limbaj nou."
A fost doar foarte confuz.
Îmi amintesc că cineva a venit la mine și mi-a spus:
„Aș dori să fac această activitate pe vehicul mâine, pe rover."
Și am zis: „Mâine mâine, sau mâine marțian?"
Am început această terminologie, deoarece trebuia să comunicăm.
(Râsete)
„Tomorrow (Rom. mâine) a devenit „nextersol" sau „solorrow."
Deoarece oamenii au preferințe diferite pentru anumite cuvinte.
Unii dintre voi poate spun „sifon", iar alții spun „borviz".
Așa că avem oameni care spun „nextersol" sau „solorrow."
Și apoi ceva ce am observat după câțiva ani de lucru la aceste misiuni,
a fost că noi, cei care lucrăm pe rovere, spunem „tosol."
Cei care lucrează la misiunile debarcate și nu deplasează roverele,
spun „tosoul."
Așa că aș putea spune la ce misiune ai lucrat după accentul tău marțian.
(Râsete)
Deci, avem ceasurile și limbajul, detectăm o temă aici, nu?
Astfel încât să nu fim derutați.
Dar chiar și lumina zilei ne-ar putea încurca.
Dacă te gândești că ai venit la locul de muncă chiar acum
și este miezul nopții pe Marte,
iar pe ferestre se revarsă lumina zilei de la noi,
este iarăși ceva derutant.
Se vede în această imagine a camerei de control
că toate storurile sunt lăsate.
Să nu existe nici o lumină care să ne distragă atenția.
Storurile au fost lăsate peste tot cu o săptămână înainte de aterizare
și nu fost ridicate până când n-am ieșit din timpul de pe Marte.
Dar acest lucru este valabil și la tine acasă.
Am lucrat de trei ori după ora marțiană, iar soțul meu zice:
„În regulă, ne pregătim pentru ora de pe Marte”.
Și pune folie peste toate ferestrele și draperii de culoare închisă,
deci afectează și familiile noastre.
Eu trăiam în acest mediu întunecat, dar și el, de asemenea.
Și el s-a obișnuit.
Obișnuia să-mi trimită e-mailuri grijulii, când era la serviciu:
„E momentul potrivit să vin acasă? Ești trează?
Ce oră este pe Marte?”
Și am decis, e clar, are și el nevoie de un ceas marțian.
(Râsete)
Dar, desigur, suntem în 2016, deci există o aplicație pentru asta.
(Râsete)
Așa că acum, în loc de ceasuri, putem folosi telefoanele.
Dar impactul asupra familiilor era doar la început;
nu ne afecta doar pe aceia dintre noi care lucrau cu roverele,
dar și pe familiile noastre,
El e David Oh, unul dintre directorii de zbor,
la plajă în Los Angeles, cu familia sa, la ora 1:00 noaptea.
(Râsete)
Deci, pentru că am aterizat în luna august
și copiii nu mergeau la școală până în septembrie,
ei au experimentat timpul marțian împreună cu tatăl lor, timp de o lună.
Se sculau cu 40 de minute mai târziu, în fiecare zi.
Și au preluat programul de lucru al tatălui.
Așa că au trăit o lună după ora marțiană și a avut aceste aventuri incredibile,
ca mersul la bowling în mijlocul nopții
sau la plajă.
Și unul dintre lucrurile pe care noi toți l-am descoperit
este că puteți ajunge oriunde în Los Angeles,
la 3:00 dimineața, când nu există trafic.
(Râsete)
Terminam serviciul
și nu voiam să mergem acasă și să ne deranjăm familiile,
dar ne era foame, așa că în loc să mâncăm ceva în apropiere,
ne-am gândit: „Stai, e un local grozav deschis toată noaptea în Long Beach,
și putem ajunge acolo în 10 minute!"
Și conduceam până acolo - era ca-n anii ‘60, fără trafic.
Ajungem acolo, iar patronii restaurantului se mirau:
„Cine sunteți voi?
Și de ce veniți la restaurantul meu la ora 3:00 dimineața? "
Și au ajuns să înțeleagă că există aceste grupuri de marțieni,
rătăcind pe autostrăzile din Los Angeles la miezul nopții –
la miezul nopții de pe Pământ.
Și chiar am început să ne autointitulăm marțieni.
Deci, aceia dintre noi care erau pe ora marțiană ne numeam marțieni,
iar toți ceilalți erau pământeni.
(Râsete)
Și asta pentru că atunci când te deplasezi zilnic cu câte un fus orar,
începi să te simți separat de toți ceilalți.
Ești literalmente în propria lume.
Așa că am acest ecuson: „Am supraviețuit orei de pe Marte. Sol 0-90."
Și există o imagine a acestuia pe ecran.
Am primit aceste ecusoane pentru că noi lucrăm conform orei de pe Marte,
pentru a fi cât mai eficienți posibil cu roverul pe Marte,
pentru a utiliza cât mai bine timpul.
Dar nu rămânem pe ora marțiană mai mult de trei - patru luni.
Ulterior, trecem la ora marțiană modificată, ca cea în care lucrăm acum.
Pentru că e dificil pentru organismul nostru și pentru familii.
De fapt, au venit cercetători ai somnului, care ne-au studiat,
fiindcă era atât de neobișnuit pentru oameni să-și extindă ziua.
Pe 30 dintre noi au făcut
experimente referitoare la privarea de somn.
Deci, am intrat să dau testele și am adormit la fiecare dintre ele.
Și asta pentru că munca asta devine grea, în cele din urmă, pentru corpul tău.
Chiar dacă a fost ceva minunat.
A fost o experiență uriașă de unire cu ceilalți membri ai echipei,
dar este dificil de susținut.
Deci, aceste misiuni ale roverelor sunt primii pași în afara sistemului solar.
Învățăm cum să trăim pe mai mult de o planetă.
Ne schimbăm perspectiva și devenim multi-planetari.
Așa că data viitoare când vedeți un film Star Wars,
unde oamenii merg de la sistemul Dagobah la Tatooine,
gândiți-vă ce înseamnă cu adevărat să ai oameni răspândiți atât de departe.
Ce înseamnă, în privința distanțelor dintre ei,
cum vor începe să se simtă separați unul de altul
și chiar logistica timpului.
Nu am trimis oameni pe Marte încă, dar sperăm să facem acest lucru.
Iar împreună cu SpaceX și NASA
și cu toate agențiile spațiale internaționale ale lumii,
noi sperăm să facem acest lucru în următoarele câteva decenii.
În curând vom avea oameni pe Marte, și vom deveni cu adevărat multi-planetari.
Iar tânărul sau tânăra
care va merge pe Marte ar putea fi în public astăzi.
Am vrut să lucrez la laboratorul JPL la aceste misiuni de când aveam 14 ani
și am privilegiul de a face parte din el.
Iar acum este un moment remarcabil în programul spațial,
și suntem cu toții împreună în această călătorie.
Așadar, data viitoare când credeți că ziua nu e suficient de lungă,
amintiți-vă că totul este o chestiune de perspectivă pământeană.
Mulțumesc.
(Aplauze)