Zo všetkých mojich spomienok z detstva
existuje jedna, ktorá prevyšuje ostatné.
A je to tá, keď moji odvážni rodičia
prenajali obytný voz, zbalili mňa a bratov
a zamierili severne od nášho domu v Minneapolise
do Yellowstonského národného parku.
Videli sme atrakcie, ako napr. gejzíry, zastavili sme sa pri Badlands,
ale viac ako miesta si pamätám to dobrodružstvo.
Takto mi bol predstavený Divoký západ.
Ale až keď som bol starší
a naučil som sa viac o systéme národných parkov,
uvedomil som si, aké mám šťastie.
Po prvé, že vôbec tento zážitok mám,
ale aj to, že pred stovkami rokov
boli ľudia natoľko prezieraví, že odložili tie najlepšie miesta,
tie najlepšie ekosystémy v krajine pre všetkých.
A pre budúce generácie.
A aby ste vskutku ocenili, aký bol tento nápad predvídavý,
musíte sa vrátiť naspäť
a musíte sa pozrieť na históriu National Parks Service.
Veľa ľudí vie, že prvý národný park bol Yellowstone, v roku 1872.
Veľa ľudí si spomenie na Johna Muira, básnika, naturalistu,
ktorý bol vizionár v tom,
že inšpiroval ľudí myšlienkou konzervácie,
že potrebujeme zobrať tie najlepšie miesta a ochrániť ich.
Mal fanúšikov na vysokých miestach,
existuje skvelá historka o Teddym Rooseveltovi a Johnovi Muirovi,
ako išli na túru v Yosemite, keď bol prezidentom,
štyri dni, mimo moderného sveta, len oni dvaja.
Viete si predstaviť prezidenta,
ktorý sa na štyri dni len tak odstrihne od sveta?
(smiech)
Žiadne tweety.
(smiech) (potlesk)
Páči sa mi tento nápad.
(potlesk) (smiech)
Mal skvelý vplyv na Theodora Roosevelta.
A vytvoril desiatky národných parkov,
stovky tisícov štvorcových akrov pre zabezpečenie národnej divočiny a zvierat.
Bola to dôležitá administratíva, ale nič nebolo isté.
Za menej než 10 rokov potom, čo vytvoril tieto nové miesta,
budúcnosť týchto miest bola veľmi neistá.
A kým tento muž, Stephen Mather,
podnikateľ zo Chicaga,
nenapísal zlostný list na Ministerstvo vnútra, v ktorom bolo:
„Nedarí sa vám ochraňovať a zachovávať tieto miesta.“
A potom s tým niečo urobili.
Ministerstvo vnútra mu odpísalo.
„Pán Mather, pokiaľ vám na tom tak záleží,
prečo neprídete do Washingtonu a neurobíte to sám?“
(smiech)
A aj urobil.
Prijal prácu na Ministerstve vnútra,
ale čo bolo dôležitejšie, začal s kampaňou.
V roku 1914 mal dva bloky odtiaľto stretnutie
v California Hall,
a zapojil správcov parku a pár ostatných ľudí,
ktorým záležalo na myšlienke zachovávania.
Vytvorili plán, vymysleli kampaň,
ktorá nakoniec viedla k National Park Service v roku 1916.
A to je vážne dôležité.
Pretože to viedlo od nápadu, že by sme mali chrániť tieto miesta,
až ku skutočnému plánu,
ku spôsobu, ako sa ľudia môžu pripojiť a realizovať ďalej tento nápad
pre budúce generácie,
aby malé deti ako ja mohli ísť a mať tieto úžasné zážitky.
Toto je história národných parkov na zemi.
Oceán, o ktorom chcem dnes hovoriť,
je úplne o niečom inom.
A sme skoro 100 rokov pozadu.
Prvá morská rezervácia vznikla v roku 1972
po ropnej škvrne v Santa Barbare,
ľuďom napadlo zobrať tento koncept
a použiť ho na podvodné prostredie.
Mali sme vlastného Johna Muira, je to Dr. Sylvia Earle,
ktorá je neúnavnou advokátkou
za vytvorenie týchto chránených morských miest okolo sveta.
Viem, že existuje veľa zlých správ o oceánoch,
ako znečistenie plastom, blednutie koralov, nadmerný lov rýb,
niekedy je ťažké si to všetko pripustiť.
Ale tento nápad odložiť miesta pre prírodu funguje.
Veda nám hovorí, že pokiaľ tieto miesta odložíme,
príroda sa vráti a môžeme zachovať oceány zdravé.
Vieme, že nápad funguje.
A ako John Muir, Dr. Sylvia Earl má vplyv
na vládu,
George W. Bush a Obama boli fantastickí prezidenti pre oceány,
vytvorili morské chránené miesta po celej krajine.
Nie je to konzervatívny nápad, alebo liberálny nápad,
nie je to ani americký nápad,
je to proste dobrý nápad.
(smiech)
(potlesk)
Ale...
(potlesk)
Sme tu o niekoľko rokov neskôr.
Momentálne vláda navrhuje potlačiť všetok pokrok,
ktorý sme za posledných 20 rokov urobili.
Takže nesmúťte, zorganizujte sa.
Potrebujeme urobiť to, čo Stephen Mather urobil pred 100 rokmi.
Potrebujeme začať kampaň, aby sme ľudí do tejto myšlienky zapojili.
A tiež si myslím, že potrebujeme zväz civilných vedcov pre oceány.
Videl som útržky tejto budúcnosti, viem, že je to možné.
Môj kamarát Erik a ja sme začali stavať podvodné roboty,
malé plávajúce kamery so svetlami, s ktorými môžete vidieť pod vodou.
Začali sme ich stavať v jeho garáži pred 5 rokmi,
a pozorovali sme, ako to rastie
do komunity tisícky ľudí okolo sveta,
ktorí veria, že každý by mal mať prístup k týmto miestam.
Všetci si zaslúžime nástroje na cestovanie a skúmanie.
Existujú príbehy, ako je Laura James,
ktorá použila svoj robot a zistila, že morské hviezdice v jej okolí hynú.
Začala s celou civilnou vedeckou kampaňou,
zozbierala dáta a zvýšila povedomie o zhubnej chorobe morských hviezdíc,
aby sa pokúsila zistiť, čo sa u nich deje.
Existujú príbehy rybárov v Mexiku,
ktorí použili robot na vytvorenie morských chránených miest,
kde sa ryba Nassau grouper neresila, aby ochránili budúcnosť tohoto druhu.
Sú to úžasné veci.
Zistili sme, že keď ľuďom dáte nástroje,
urobia tu správnu vec.
Ale musíme ísť ešte o krok ďalej.
Vlastne si aj myslím, že môžeme oprášiť scenár Stephena Mathera.
Takže čo urobil?
Prvá vec, ktorú urobil, bola, že sa zameral na infraštruktúru.
Rok 1914 nebol len čas pre parky,
bol to aj čas automobilov,
model T sa valil z linky
a Stephen Mather pochopil,
že toto bude dôležitá časť americkej kultúry.
Stal sa partnerom diaľničných spoločností po celej krajine,
aby postavil veľké, krásne diaľnice k týmto parkom.
Vyšlo to, v podstate vynašiel auto kemping.
Vedel, že pokiaľ ľudia nepôjdu na tieto miesta,
tak sa do nich nezamilujú a nebude ich to zaujímať.
Bol to fakt bystrý nápad.
Druhá vec, ktorú spravili, bola,
že sa zamerali na vizionársku filantropiu.
Stephen Mather bol úspešný podnikateľ z Chicaga
a zakaždým, keď asociácia parkov potrebovala peniaze,
zakaždým, keď asociácia diaľníc potrebovala peniaze,
prišli, vypísali šek a dali veci do pohybu.
Existuje skvelý príbeh o jeho kamarátovi Williamovi Kentovi,
ktorý zistil, že na spodku Mount Tam zostal malý kúsok sekvojového lesa
a tak rýchlo kúpil pozemok
a daroval ho hnutiu Národných parkov.
Dnes sú to Muirove lesy,
jeden z najpopulárnejších národných parkov v celej krajine.
Moji rodičia sú tu na návšteve z Minnesoty
a ani ich veľmi nezaujíma táto prednáška,
celý čas hovoria len o návšteve Muirových lesov.
(smiech)
Ale posledná vec je kritická,
Stephen Mather sa zameriaval na zainteresovanosť.
Na jednom z prvých stretnutí, ktoré mali kvôli tomuto novému systému, povedal:
„Ak ste spisovateľ, chcem, aby ste o tomto písali.
Ak ste podnikateľ, chcem, aby ste to spomenuli klubom a organizáciám.
Ak pracujete pre vládu, chcem, aby ste schválili vyhlášky.“
Každý mal prácu.
„Každý z vás, vy všetci máte svoju rolu
pri ochrane týchto miest pre naše budúce generácie.“
Každý z vás, vy všetci.
Páči sa mi to.
Je to plán, jednoduchý, trojbodový plán.
Myslím, že dokážeme to isté.
Toto bol titulok, keď Obama vytvoril
národný monument Papahanaumokuakea:
„Veľa tam uvidíte, ale veľa šťastia, kým sa tam dostanete. “
Ako Mather, mali by sme sa zamerať na technológiu v našom čase,
všetka táto nová, úžasná, digitálna infraštruktúra
môže byť postavená tak, aby zainteresovala ľudí s oceánmi.
Národná morská rezervácia
vytvorila všetky tieto skvelé VR 360° videá,
ku ktorým sa môžete dostať a pozrieť sa, ako tieto miesta vyzerajú.
Náš tím pokračuje v budovaní nových pomôcok,
táto je naša posledná, toto je trojzubý podvodný dron,
je to potápačská ponorka, je ľahká, zmestí sa vám do ruksaku,
dokáže ísť do 100-metrovej hĺbky, hlbšie než väčšina potápačov.
Vidí životné prostredia, ku ktorým väčšina ľudí nemá prístup.
Prichádzajú nové nástroje a potrebujeme ešte lepšie.
Taktiež vidíme viacero vizionárskych filantropov.
Keď sme s Erikom s týmto začali, nemali sme žiadne peniaze,
stavali sme to v jeho garáži.
Ale išli sme na Kickstarter.
A našli sme cez 1 800 ľudí,
zarobili sme skoro milión dolárov na Kickstarteri,
našli sme ľudí, ktorí si mysleli:
„Áno, je to dobrý nápad.
Chcem byť jeho súčasťou.“
Potrebujeme viacero spôsobov, ako zaujať ľudí,
aby sa sami mohli stať vizionárskymi filantropmi.
Mali sme aj tradičných filantropov,
ktorí sa zapojili, aby nás financovali
v SEE iniciatíve, Vedecké vzdelanie a skúmanie,
ktorá nám pomôže dostať príspevky k ľuďom v centre diania,
ľudia, ktorí praktizujú vedu, ľudia, ktorí príbeh šíria ďalej,
inšpirujú komunity.
Môžete ísť na OpenExplorer.com a pozrieť sa, čo robia,
je to vážne inšpirujúce.
A taktiež to dúfam vyzve vás, aby ste sa zapojili.
Existuje veľa priestoru na zapojenie sa.
Chceme počuť vaše nápady, ako šíriť tieto príbehy.
Pretože to je všetko, všetko je o zapojení sa.
Existuje veľa zaujímavých, nových spôsobov, ako sa ľudia môžu zapojiť
do ochrany týchto miest.
A pochopenie.
Ako Reef Check, potápači idú pod vodu a plávajú cez transekty
a počítajú ryby a zbierajú dáta o biodiverzite.
Získavajú informácie, ktoré potrebujeme na ochranu týchto miest.
Keď pôjdete na pláž, zapojte sa do MPA hliadky.
Zdokumentujte, aké aktivity uvidíte na týchto rôznych miestach.
Tu sa môže zapojiť každý.
A to je všetko, práve to potrebujeme.
Potrebujeme vytvoriť budúcnosť pre vnukov našich vnukov.
Minulý mesiac som išiel plachtiť
a došli sme k Farallonským ostrovom, 40 km od Gate.
Väčšina ľudí ich pozná ako takú rezerváciu pre vtáky,
ale zobrali sme náš robot a poslali sme ho tam.
A ľudia na lodi boli ohromení životom pod hladinou.
Sú to naozaj dôležité ekosystémy.
Vážne, je to celý divoký svet, ktorý sme ešte nepreskúmali.
A práve teraz máme možnosť,
tak ako mali oni pred 100 rokmi,
chrániť tieto miesta, vymyslieť plán, zapájať ľudí.
Minulý rok, keď vyšlo výkonné nariadenie,
ktoré dalo všetok pokrok, ktorí sme dosiahli,
všetky tieto nové chránené morské miesta prehodnotiť,
viac než 100 000 ľudí to komentovalo online.
Skoro všetky tieto príspevky hovorili:
„Nerobte to, ochrana týchto miest je tá správna voľba.“
Môj odkaz pre tých 100 000 ľudí, pre tých 100 000 príspevkov je,
nečakajte na Washington.
Dokážeme to sami.
Ďakujem.
(potlesk)