Навършвам 44 години следващия месец
и имам предчувствието, че ще бъде много добра година,
година на удовлетворение, реализация.
Имам това предчувствие,
не заради нещо конкретно свързано с мен,
а защото прочетох, че ще бъде хубава година
в една книга от Норман Мейлър, написана през 1968.
"Той почувства възрастта си, 44...",
написа Мейлър в "Армиите на нощта",
"...почувства, че е истинско въплъщение
на костите, мускулите, сърцето, ума, и усещането да бъдеш мъж,
като че ли беше пристигнал."
Да, аз знам, че Мейлър не е писал за мен.
Но също знам, че е писал
за всички нас - за теб, за мен, предметът на неговата книга,
по-ранна или по-напреднала възраст,
изхожда от раждането по същата страхотна последователност:
през чудесата и ограниченията на детството,
разочарованието и еманципацията на юношеството,
правомощията и големите събития на зрелостта,
признанията и смирението на старостта.
Има модели в живота
и те са споделени.
Както Томас Ман е написал: "Ще се случи на мен, както и на тях."
Не само изживяваме тези шаблони.
Ние ги и записваме.
Пишем за тях в книги, където те стават разкази,
които можем да прочетем и да се припознаем.
Книгите ни казват кои сме били,
кои сме сега, кои и ще бъдем.
Така е от хилядолетия.
Както Джеймс Салтър пише:
"Животът преминава в страници, ако изобщо преминава в нещо."
И така преди шест години, една мисъл изскочи в ума ми:
ако животът може да се предаде чрез страници, някъде там,
са написани пасажи за всяка възраст.
Ако ги открия, мога да ги подредя в разказ.
Бих могъл да ги сглобя в един живот,
дълъг живот, стогодишен живот,
цялата същност на тази велика последователност,
през която преминават късметлиите сред нас.
Тогава бях на 37 години,
"годината на свободата на действие", е написал Уилям Тревър.
Бях предразположен да медитирам върху времето и възрастта.
Болест в семейството и по-късно мое нараняване
ми дадоха да разбера, че стареенето не може да бъде осмислено.
И освен, че остаряването само отлага неизбежното,
времето те превежда, през това което обстоятелствата не могат.
Беше малко обезкуражаващо.ю
Обаче, един списък ще остане във времето.
Проследявайки живота, година след уязвима година,
щеше да запечата и да обясни всичко, което е минолетно и въображаемо,
щеше да осигури на мен и на другите поглед в бъдещето,
независимо дали сме стигнали до там или не.
И когато започнах да съставям списъка си, бързо станах обсебен,
търсейки страници и страници за години и още години.
И ето ни през всяка годишна стъпка през първите ни сто години.
"Двадесет и седем... време на внезапни разкрития, "
"шестдесет и две...на лека умора."
Имах предвид, разбира се, че подобни прозрения са относителни.
Като за начало сега живеем по-дълго, и остаряваме по-бавно.
Кристофър Ишъруд използва фразата "жълтото листо",
за да опише 53-годишен човек,
само 1 век след като лорд Байрън използва същото описание за себе си на 36.
(Смях)
Знаех, че животът може да се люшка сериозно и непредвидимо,
от една година до следващата,
и хората могат да изживяват една и съща възраст по различен начин.
Но дори и така, докато списъкът ставаше цялостен,
както и на хартия, ясен като отражението в огледалото,
открих живота, който живея:
откривайки на 20, че "...никой няма представа кой е всъщност";
изплувайки на 30 от "... пустошта на подготовката за активен живот";
научавайки на 40 "...да затварям внимателно вратите към стаите,
в които не бих се върнал."
Стигнах до там.
Разбира се, всички сме тук.
Милтън Глейзър, великият графичен дизайнер,
чийто невероятни визуализации виждате тук,
и който днес е на 85 -
през всичките тези години на "... узряване и апотеоза ", пише Набоков -
ме накара да прозра, че както изкуството и цвета,
литературата ни помага да запомним какво сме преживели.
И наистина, когато споделих списъка с дядо ми,
той кимна в знак на признание.
Тогава той беше на 95, чакайки да умре,
което, както е написал Роберто Боланьо,
"... е същото като никога да не умираш."
И поглеждайки назад, той ми каза: да,
Пруст беше прав, че на 22, сме сигурни, че няма да умрем,
точно като танатолог на име Едвин Шнайдман е бил прав
че на 90, сме сигурни, че ще го направим.
Случило се е на него,
както и на тях.
Сега списъкът ми е готов:
сто години.
И връщайки се назад,
знам, че още не съм приключил.
Все още имам да изживея живота си,
все още имам да напиша много страници.
И имайки предвид Мейлър,
очаквам 44.
Благодаря Ви.
(Аплодисменти)